8 
hämdbegär och oförsonlighet emot sina fiender, 
till och med efler döden. Ruy Diaz de Guzmån 
säger i sin Argentina, att de lefde på fiske och 
jRgt, samt att, ehuru de voro förskräckliga i stri- 
den, voro de menskiiga emot de öfvervunne. 
Denna sednare uppgift är dock stridande emot 
deras kända karakter, deras bruk och lefnadssätt. 
Pampas -Indianerna, h vilka mest likna Charruerna 
i allt, gifva ännu i dag aldrig pardon åt någon 
fiende, som faller i deras händer. Ceutf.>'ara 
säger, att då någon slägting dog, var det bruket 
att stympa si^ , (de afskuro nemi. en finger för 
hvar slägting som dog), och Azara påstår, att i 
början af detta århundrade, bruket ännu existe- 
rade ibland dera; vid hvaije nära slägtings död 
avskärs ett fingerled. 
De målade, eller rättare tatuerade sig med 
flere färgor, men isynneihet med blått. Så snart 
någon fara visade sig, upptändes eldar, då alla 
samlade sig väpnade, der de bemäikt den första 
elden. Dessa tecken till möte kan man anse som 
ett slags telegraf, hvilken, allt enligt det antal 
gånger den tändes eller släcktes, gaf tillkänna 
vigten och ändamålet hvarföre tecknet gafs. Ehuru 
orullständig denna telegraf varit, så har den för 
dem troligtvis varit tillräcklig med deras in- 
skränkta idéer. H\arje eld man observerade vid 
deras bostäder, betydde vanligen ett matlag eller 
gift par. 
De h^fde t i Usa m mans i familjer, beroende 
af höfdingarne. De firade bröllop, begrofvo 
och ärade sina döda. I hettan af striderna, 
gj(»rde de allt möjligt för att frälsa liken af 
kamrater, i afsigt att dölja forlusten for fien- 
den. Det är emellertid tvifvel underkastadt , an- 
märker LozANO, då han talar om Indianerna i 
