91 
tjenligast att liär (likasom dä fråga var om 
0-^' i noten pä sid. 81) helt enkelt statuera, att 
tecknet (/3V-S)"^ aldrig skall begagnas i Ana- 
lysen annat än såsom tecken för den gräns, 
mot hvilken ct>" d. ä. (i:4+i3V— 1)" convergerar, 
då man låter den för tillfället ifrågavarande 
imaginära qvantitetens x reela del convergera 
indefinit mot noll? I sådant fall kunde man 
ifrån nu dispensera sig från allt behof att i det 
följande särskildt orda om tecknet (pV— 1)". — 
Men nej! uttrycket pV— 1 förekommer som of- 
tast i Analysen såsom en isolerad eller sjelf- 
ständig qvantitet (icke då såsom gräns, mot 
hvilken det ena eller andra slaget öt + pV— 1 
convergerar vid indefinit afta^ande nummer- 
valörer af ä): hvadan det är lika angeläget att 
fixera begreppet "principcd-potens af (^V—f eller 
betydelsen af tecknet (pV— 1)" som betydelsen 
af tecknet {ci+(iV—iy för positivt och negativt ä. 
Då nu här åfvan denna bestämnino: skulle 
försiggå — resultatet blef eqv. (16) — , var man 
på förhand endast bunden af bestämningen (11") 
för ^ af helt tals nummervalör eller noll. Det 
blef då helt naturligt att utsträcka denna eqva- 
tions (ir') giltighet till hvarje reelt och ra- 
tionelt ^, så mycket heldre som man derige- 
nom tillika vann den fördelen att få åtmin- 
stone den ena af eqvationerna (14) nemligen 
(^*+/3Vn)" = ^'"(cos^T+y^ sin/>cT) 
gällande icke blott för positivt ct, utan ock till 
och med ct = 0. 
(Se härom vidare not. I vid Afhaudl:å slut). 
