213 
ra, alt en större folkmängds saminanflyttning in- 
om ett mindre utrymme, särdeles vid inträffande 
epidemier, såsom exempelvis vid cholerafarsoten 
år 1834, är till en större mortalitet medver- 
kande, förekommer i detta afseende emedlertid 
högst anmärkningsvärdt, att i sjelfva Stockholms 
stad inom broarne, hvilken är tätast bebodd , och 
der osundheten i anseende till de många trånga 
gränderna synes böra antagas som störst, dödlig- 
heten likväl vanligast visar sig proportionell min- 
dre än på de mera glest, men ock, för lindri- 
gare hyrors skull, taliikaie af de faltiga bebodde 
malmarne, h vilket synes vara ett tydligt bevis, 
att pauperismen är en af de egentligaste orsa- 
kerne till Stockholms så stora mortalitet. Då de 
inflyttningar, hvaraf staden årligen förstärkes, till 
stor del består af personer, hvilka dels i såväl 
militär- som civilväg söka och vinna befordran, 
och dels göra sig förhoppning om större ar bets- 
fört jenst och daglöner än i hemorten, hvilka alla 
vanligast sedan till dödsdagen här qvarstanna, 
och då äfven många familjer från landsorten , ofta 
med sin betjening, ambulatoriskt vistas i hufvud- 
staden just de månader af året, under hvilka 
sjukligheten där är störst; så medverka desse om- 
ständigheter, flere andra att förtiga, ofelbart be- 
tydligt på Stockholms så ansenliga mortalitet. 
Om derföre en möjlighet gåfves, att i Mortali- 
tetsuppgifterna, de uti hufvustaden födde och 
uppfödde kunde behörigen afskiljas från dem, 
som först vid äldre år hitflytlat och sig bosatt, 
skulle ofelbart resultatet nöjaktigt häfva all vidare 
farhåga för därvarande klimats osundare beskaf- 
fenhet. Deremot torde ett yppigare lefnadssätt 
icke böra förnekas ett hufvudsakligt inflytande, 
men troligen då, mera geoorn ombyte af såväi 
