333 
och förhastade shiLsalser om den rationella sam- 
niansättniniyen. 
Ehuru den organiska sammansättningen, vid 
första påseendet, tyckes vara alldeles olik den 
oorganiska, så är det dock från hvad vi af den 
sednare känna, som den enda tillförlitliga led- 
ning, för våit bedömmande af den förra, kan 
erhållas. Det är nemligen den enda riktiga gån- 
gen i våra forskningar, att stödja oss på det be- 
kanta, för att leta oss till det obekanta. Det må- 
ste sålunda, äfven här, vara den rätta vägen, att 
taga hvad som är bekant af grundämnenas för- 
eningslagar i den oorganiska naturen till rätte- 
snöre vid bedömmandet af deras föieningsart i 
den organiska. Allt annat sätt att framgå, blir 
att lemna fritt spel åt inbildningskraften, h vil- 
ken, i dess individuella mångfald, alltid är färdig 
att bilda nya slott i luften. Derigenom skei" ock 
att otaliga olika åsigter framställas och varieras 
på mångfaldiga sätt, ingen följer samma rätte- 
snöre och meningarna korssa h varandra i alla 
riktningar, och detta skall aldrig upphöra förr 
än man allmänt är ense om rätlesnöiet för våra 
omdömen i denna väg. 
Jag upprepar dei föi e: att användandet af hvad 
som är, ellei' han ytterligare hlifva, bekant af grund- 
ämnenas föreningssätt i den oorganiska naturen, till 
bedömmande af deras föreningar i den organiska, är 
det ledhand, genom hvilket vi kunna hoppas att kom- 
ma till rigtiga och med hvarandra öfverensstämmande 
föreställningssätt om sammansättningsarter hos de krop- 
par, som i den lefvande naturen frambringas, eller 
genom dessas förändringar på kemisk väg uppkomma. 
Denna grundsats har visserligen aldrig blif- 
vit bestämdt förnekad, men den har eckså icke 
varit såsom allmän grund för omdömet antagen. 
