342 
helt annat sätt. Grundämnena i den organiska 
naturen förenas, tre elier flera, till egna typer ^ 
och i dessa typer äro atotnerna, för hvar och en 
särskildt typ, ordnade på ett bestämdt sätt, lika 
i alla kroppar som höra till samma typ, h varvid 
föreningens karakterer på det sätt bero af ord- 
ningen i den sammansatta atomen, att det kan 
vara likgiltigt h vilket det grundämne är, som 
intager den bestämda platsen. Derigenom blef då 
substitutionens möjlighet utsträckt vida längre än 
till vätet och saltbiidarne '^Substitulionslaoen ,'' 
säger han, '^tillåter förutseendet af alla eleraenters 
uttagande och ersättande af andra, hvar vid grund- 
ämnen kunna substitueras af sammansatta krop- 
par, så att icke allenast syre, utan också cyan, 
koloxid, svafvelsyrlighet, qväfoxid, undersalpe- 
tersyra, amid eller andra sammansatta kroppar, 
kunna mellankomma såsom grundämnen, h vilka 
intaga vätets plats och gifva upphof åt nya kroppar." 
Grundbegreppen om dessa typer har Dumas 
ej lyckats att rätt klait framställa. Han har dem 
af två slag, kemiska typer och mekaniska eller mo- 
leculartyper. 
Jag skall anföra hans egna oid: 
"1. Erfarenheten visar att en kropp kan för- 
lora ett af sina grundämnen och i dess ställe 
upptaga ett annat, eqvi valent för eqvivalent , detla 
är substitulions-theoriens allmänna factum." 
"2. När delta sker kan njan antaga, att dess 
molecul alltid förblifver oförändrad, bildande en 
grupp, i hvilken det ena giundämnet helt en- 
kelt intager det rum, som förut intogs af det 
andra. Den konstituerar då i mina ögon en na- 
turlig ja milj'' 
"3. Bland de kroppar, som bildas genom 
substitution, behåller en stor del påtagligt samma 
