350 
och luåste nöja oss med att belrakta den såsom 
en etj;en, bestämd kropp. 
Vi hafva i den oorganiska kemien erfarit alt 
toi eningskralten emellan den kemiskt vei ksamma 
oxiden och dess koppling är ganska olika, stuii- 
dom åtskiljas de af ringa inflytelser, stundom åter 
är föreningen så stark, att den endast genom en- 
dera kroppens förstöring kan upphäfvas. Den 
verksamma oxidens syre kan utbytas mot svafvel, 
mot chlor ni. fl. och kopplingen följer radikalen 
ur den ena föreningen i den andia. Den kopp- 
lade föreningen af platinachlorur med elayl, kau 
sönderdelas med kalihydrat, h var vid kopplingen 
följer platinan i platinaoxididen ; den kan sön- 
derdelas med zink och platinan afskiljes ännu 
kopplad njed elayl. Intiäila nu lika intima för- 
eningar emellan en koppling och en sammansatt 
radikal, så inser man lätt huru omöjligt det blir, 
alt utreda ett sådant förhål Lmde. 
Den stora svårigheten alt, för bed öm mande 
al organiska ämnens rationella sauimansättuing , 
ansända begreppet om sammansalla radikaler, lig- 
ger således i att bedöma när man har med en 
enda organisk oxid att göra, ellei" när den är 
kopplad. 1 föl ra fallet är det ganska lätt att få 
ell begrepp om radikalen, i del sednare är det 
icke möjligt, ty den verksamma oxiden har sin 
radikal och kopplingen har sin, och näi- kopp- 
lingen är en lörening af två, så bar livar och en 
af dessa sin ladikal. Man insei- deraf klart, alt 
begreppet om sammansatta radikaler kan vara 
ganska riktigt, och dock under sådana förhållan- 
den icke användbart, förr än kunskap erhållits, 
så väl om den verksamma oxidens som kopplin- 
gens sammansättning. Der denna kunskap är 
oåtkomlig, och delta inträflfar i de lahikasle fal- 
