351 
len, måste vi, såsom jag redan erinrat, empiriskt 
betrakta det organiska ämnet, såsom ett enda helt. 
Antalet af sammansatta radikaler torde till- 
äfventvrs icke vara så serdeles stort. Det är 
möjligt, att den oändliga mångfalden betingas af 
variationer i kopplade föreningar. Vi hafva när- 
mare etthundrade s vafvelsyror , som åtskiljas en- 
dast genom olika kopplingar. 
Jag har nämnt, att när syrets atomer i en 
organisk atom öfverstiger 7, vi anse oss hafva 
skäl till den misstankan , att föi eningen hörer till 
de kopplade, i h vilka, genom de sammanhopade 
oxidernas hoplagda syrehalt, atomtalet- hos syret 
stLindf)m kan gå temligen högt. Det händer med 
dessa föreningar någon gäng att syrehalten deri 
kan minskas eller ökas. Men då detta sker blott 
med en af de förbundna oxiderna, så blir denna 
förändring endast ett ringa bråk af syrehalten i 
dem alla sammantagna, och svarar ej till de mul- 
tipla förhållanden, som vi i den oorganiska natu- 
turen äro vana att finna; dock är det klart, att 
den skulle svara deremot, om den kunde beräk- 
nas efter den oxid, som den tillhör. Så till ex. 
innehåller protein 10 atomer syre, men syrehal- 
ten kan deri ökas med 2 och med 3 atomer syre 
till 12 och 13 atomer, i bi- och trioxyprotein. 
Det är klart att dessa ovanligt små tillskott af 
syre för oss utj)eka en kopplad föreningsarl, hvari 
tillökningen i syrehalt gäller endast en och till- 
äfventyrs den kemiskt verksamma oxiden. 
Vi hafva af oxaminsyran sett att till antalet 
af de kroppar, som kunna blifva kopplingar, höra 
äfven amider. Af Fehlings försök öfver bernstens- 
syran har visat sig, alt denna syra ger en lika 
beskaffad med succinamid kopplad bernstenssyra , 
och Laurents försök ådagalägga att dylika med 
