357 
kan afskiljas och erhållas kristalliserad, den kan 
kallas oxalchloridditliyons}'! a , och är uppenbarli- 
gen en kopplad dithyonsjMa , hvari kopplingen är 
densamma som i chloroxalsyran. 
Om man i en upplösning af denna syra in- 
lägger metallisk zink, så upplöses metallen utan 
all gasul veckling, och man får i vätskan två zink- 
sa Iter upplösta. En atom vigt af syran upplöser 
2 at. zink och lösningen innehåller 1 at, zink- 
chlorur och 1 at. af ett zinkoxidsalt, hvars syra 
hestår af €H€l^+S. En eqvivalent chlor är af 
zinken borttagen, och det väte, som lösgjordes 
vid bildningen af en atom zinkoxid till syresy- 
rans mättning, inträdde i dess ställe i kopp- 
lingen, som nu förbj^tes från oxalchlorid till 
formjdsuperchlorur, utan att lem na sin plats så- 
som koppling. Denna substitution har gått i om- 
vänd ordning, emot de förut omtalade, och der- 
vid har i kopplingen bildat sig en sammansatt 
radikal, som deri förut icke fanns. 
Om nu denna, eller den förut omtalade syran, 
lika godt hvilken, upplöst i vatten blandas med en 
atom vigt svafvelsyra och zink inlägges, så mättas 
syran med zink, utan att vätgas behöfver ut- 
vecklas; efter olika använd kopplad syra, blifva 
3 eller 4 atomvigter zink upplösta, och man får 
i lösningen 1 eller 2 at. vigter zinkchlorur, 1 at. 
vigt svafvelsjn^ad zinkoxid och 1 at. vigt af ett 
nytt zinkoxidsalt, hvari blott en eqvivalent chlor 
återstår, hvars syra är C^H^€l+S, det är en med 
elaylchlorur kopplad dityonsyra. Tillsättes, vid 
bildningen af detta salt, mer än en atom svaf- 
velsyra, så låter dock icke derigenom elaylchloru- 
ren sönderdela sig, utan vätgas utvecklas vid 
zuikens lösning i det i öfverskott tillsatta af syran. 
