368 
som qvarstår etter den afledande vidröringen, om 
den fördelande kroppens elektriska tillstånd tan- 
kes oföränderligt, och hvilket för h varje punkt i 
ledaren upphäfver den fördelande elektricitetens 
verkan. Det andra lagret dereniot är så beskaf- 
fad t, att det redan för sig icke åstadkommer nå- 
gon verkan i ledarens inre. Den sednare elek- 
triciteten, alldenstund den till följe af sina egna 
frånstötande krafter utbreder sig fritt på ledarens 
yta, och genast försvinner då isoleringen upp- 
liäfves, vill jag kalla ledarens /na elektricitet; den 
förra dereniot, som alltid är olikartad med den 
fördelande kroppens elektricitet, alldenstund den 
liksom är fängslad af denna sednare, och endast 
ofullkomligt kan afledas, vill jag kalla dess bundna 
elektiicilet. 
På detta sätt synas mig begreppen "fri och 
bunden elektricitet" vaia så bestämda, att knappt 
någon tvetydighet mera kan uppstå. Egentligen 
att tala, existera de fria och bundna elektricite- 
terna i en isolerad och fördelad ledare endast i 
tankarne, ty i verkligheten blanda de sig med 
h varandra, och föisöken med profskifvan angifva 
blott den verkliga elektriska tätheten i ett gifvet 
ställe på ylan. Man kan alltid anse de båda 
ifrågavarande elektriciteterna uppkomna genom 
sönderdelning af det elektriska noll i tvenne lika 
stora och molsatta elektricitetsmängder. Låt e 
föreställa elektriciteten i en gifven punkt på 3 tan 
af den fördelade ledaren. Man tänke sig den för- 
delande kroppens elektriska tillstånd oföränder- 
ligt, och låt g vaia den gifna punktens elektii- 
citet, hvilken qvarstår efter den atledande vid- 
rörinuen. Om man nu i tankarne S()ndei'delar det 
elektiiska noll i de tvenne lika stora, men mot- 
satta elektriciteterna cj och — g, och lägger dessa 
