372 
dera som fördelande. Egentligen är likväl hvar 
och en af dem underkastad de båda öfrigas för- 
delande verkan. 
Kallar man de tre kropparne A, B, C, och 
antai^er alt A och B äro oledande och elektrise» 
rade, deremot C ledande och neutral, så verka 
de båda förra fördelande på C , och den fördelade 
elektriciteten anordnar sig på dennas yta enligt 
den lagen, att den samfälda verkan af alla tre 
ytornas elektriska lager på en punkt i C är noll. 
På samma salt som när kropparne äro två, kan 
äfven här bevisas, att den elektricitet som med- 
delas C, sedan den förut blifvit afledande vid- 
lörd, utbreder sig på ytan oberoende af de elek- 
triska lager, som redan finnas på kropparnes ytor, 
under det den genom fördehiing i C uppkomna 
elektriciteten kan betraktas som oföiänderlis:' Den 
fria elektricitelen i C är således den, som genom 
atledande vidröring försvinner i jorden, och den 
bundna är den, som icke afledes. Det kan bevi- 
sas, att den i C bundna elektricitetsmänoden är 
summan (algebiaiska) af de elt-ktriciletsmängder , 
sori) A och B hvar för sig binda i C. Ty om 
man antager, att B aflågsnas, under det C är 
förenad med jorden, så äro samtliga krafterna, 
som härröra från elektriska lagren i A och C, 
med inbegrepp af den ringa eleklricitetsniängden 
i den afledande metalltråden , och verka på hvil- 
ken som helst punkt i C eller i tiåden, i jem- 
vigt. Ålerföres B till sitt förra ställe och A af- 
lägsnns, så äro samtliga från elektriska lagren i 
B och C och den afledande metalltråden utgå- 
ende och på samma punkter som förut verkande 
krafter i jemvigt. Lägger man således dessa kraf- 
ter till tle löregående, eller hvad som är det- 
samma , 
