374 
olikartad elektricitet, och den qvarblif vande bin- 
der mindre eleklricilet i C. Om derföre C åter 
aflerlaDde vidröres , försvinner likartad elektricitet, 
och d^^n olikartade bundna binder mera likarlad 
eleklricilet i och olikai tad sättes i IVihet. Ge- 
nom afvexlande vidröringar af B och C, blir så- 
ledes i den förra olikartad och i den sednare lik- 
artad elektricitet satt i frihet. Om C först blifvil 
vidrörd, hade förhållandet varit omvändt. 
Ett särskildt hit hörande fall förtjenar att 
närmaie tagas i öfvervägande. Detta fall egei 
rum, då en af ledarne B slår i förening med 
jorden, eller blott blifvit afledande vidrörd, un- 
der det den andra C är ställd bakom B på så 
sätt, att de rälliuiga verkningarne af elektriska 
njoleculei na i .4 pa C alla gå genom J5, eller som 
Feciiner uttrycker sig, då C står i elektriska 
sku22:an af B, Här verka de motsatta elektrici- 
letejna i A och B bada åt samma håll på C> 
nendi^en den starkare i A på större, och den 
svagare i B på mindre afstånd. Det är derföre 
icke så lätt alt inse, h vilken af båda verknin- 
garne bör vara den öfvervägande. I sjelfva ver- 
ket är också den fördelande verkan i C så svag, 
att d(n af flera alldeles blifvil nekad, eller till- 
skri fven andra orsaker. Redan sedan längre titl 
är bekant, att en laddad Leydnisk flaska vid yttre 
beläggningen, icke för nära den obelagda randen, 
antiui^en icke eller mycket sva^t yttrar näiion 
verkan på ett sensibelt elektroskop. Man har deral 
slutat , alt den bundna elektriciteten på den ut- 
vändiga sidan har förlorat sina förra egenskaper, 
och h varken verkar attraherande eller repelle- 
rande. Sedan denna åsigt genom Ohws och Riess's 
försök syntes vederlagd , har Knocheishauer (Pogg. 
Ann. B. XLVII s. 444) ånyo sökt försvara deii 
