375 
aiiJre meiiiiigen. Han utspände elt slaiiiolblad 
ofver en elektriserad harlzkaka på olika afstand 
och borttog dess fria elektricitet. Då han när- 
made denna apparat nedifiån mot tvenne på Jin- 
trådar upphängda fiädermärgkulor , divergerade 
de icke vid na2;ot afstånd. Han slutar deraf: 1), 
att dä två motsatta elektricileter fullständigt binda 
hvarandra på ett gifvit afstånd, så förlora de all 
verkan ulåt och stå endast i forhållande till hvar- 
andra, h vilket isynnerhet yttrar si» som ömsesi- 
dig attraction; 2) att öfverskottet af fri elektrici- 
tet, som finnes på den ena sidan och veikar utåt, 
sträcker sin verkningssfer till den andra ytan, h var- 
est blott finnes bunden elektricitet, men ej öfver 
densamma. Fechner har (Pogg. Ann. B. LI s. 
321) underkastat ämnet en omständlig och nog- 
grann pröfningjoch påstår, i strid med K^ochen- 
HAUERS erfarenhet, att i ifrågavarande fall öfver- 
väges veikan af den fördelade eller bundna elek- 
triciteten af den fördelande. Sednare har af ven 
Petrina (Pogg. Ann. B. LXI s. 116) uppträdt j^å 
detta fält. Han nekar visserligen icke riktigheten 
af Fechners försök, men tillskrifver verkan den 
"enorn fördelnins: elektriserade luften. 
Sjelf har jag repeterat de förnämsta af Fech- 
ners försök med så öfverensstämmande resultat, 
att, livad mig angår, icke något tvifvel om deras 
riktighet kan uppstå. Likväl bemärkte jag en om- 
ständighet, hvilken, om man icke är uppmärksam 
derpå, lätt skulle kunna missleda. Vid några af 
mina försök ställde jag nemligen en metallskärm 
vertikal på bordet, och på ringa afstånd derifrån 
en temligen starkt positivt laddad Leydnisk flaska , 
vid den höjd, att kuhm var ungefär en tum lägre 
än skärmens öfra rand. Då sedan en guldblail- 
elektrometer blef anbragt bakom skärmen till lika 
