376 
höjd med flaskans kula, så divergerade guldbia- 
den svagt med positiv elt^ktricilel ; men snai t 
märkte jag, att de på en gång staikare åtskildes, 
och till och med slogo an mot sidorna af gliset, 
och sedan ånyo divergerade. Diveigensen förmin- 
skades icke, dä eiektrometren aflägsnades från skär- 
men och flaskan, hvaraf inses, att den blef elek- 
triserad genom verklig meddelning. Meddelning 
egde ännu rum , da så väl flaskan som elektro- 
metern ställdes betydligt lägre, ehuru närmare 
skärmen. Snart öfvertygade jag mig, att hela fe- 
nomenet berodde af dam, som fastade sig på ku.- 
lan, och verkade som den finaste spets, ty genom 
flaskans vridning upphörde detsamma vanligen. 
Stundom voro damdelarne till och med synbara. 
En dylik meddelning i rätlinig riktning genom 
skärmen är likväl omöjlig, och man . är derföre 
tvungen att antaga, att flaskans elektiicitet går i 
betydligt krokiga linier öfver skärmens rand till 
elektromelern. Man kan efter behas frambrinsja 
satnma fenomen, om n^an fäster litet bomull på 
flaskans kula, och det är märkvärdigt att se, huru 
elekti iciteten vid stark laddning på flera fots af- 
stånd öfvergår till eiektrometren. Men om man 
en stund fortsätter dessa försök , så erhåller luften 
i rummet en betydlig mängd elektricitet, och alla 
föl delningsförsök bli osäkra. 
Oaktadt sist anförda försök bevisa, alt luften 
icke alltid förhåller sig som passiv mellankropp 
vid fördeliungsförsök , så kan jag likväl icke in- 
stämma i den meningen , alt de svag^a elektriska 
verkningar, som ega lum i elektriska skuggan, då 
de nemligen helt och hållet bero på fördelning, 
och försöken äro anställda med noggranhet, skulle 
liärröra från luftens elektriserande. Petri>'A anta- 
ger, om jag förstått honom rätt, att luften vid 
