377 
gränsen af elektriska skuggan blir elektrisk genom 
Tördelning, och derifrån utbreder den fördelande 
verkan i skuggan sjelf. Jag tillstår, att jag icke 
kan inse möjligheten af en sådan luftens inver- 
kan. Luften, serdeles den torra, är en god ole- 
dare, och motstår elektriserade kroppars förde- 
lande verkan; men antag äfven, att en sönderdel- 
ning af luftens naturliga elektriciteter verkligen 
egde rum, så måsle de omvexlande positiva och 
negativa luftdelarne upphäfva h varandras verknin- 
gar pä kropparne i elektriska skuggan, åtminstone 
är ingen grund forhanden, hvarföre den med 
den fördelande kroppens elektricitet likartade elek- 
triciteten alltid skulle vara den öfver vägande. Äf- 
ven gifvas försök, som alldeles icke öfverenssläm- 
ma med Petrinäs mening. Jag elektriserade en 
elektrofor , hvars hartzkaka var gjuten i en metall- 
form, starkt med en laddad Leydnisk flaska, och 
isolerade densamma med baksidan uppåt. Blef se- 
dan locket hållet på olika afstånd. från formen, 
och vidrördt, under det den sednare stod i för- 
ening med jorden, fann jag den förras elektricitet 
öfverflyttad till en guldbladselektrometer , motsatt 
kakans och så stark, att s^uldbladen stundom di- 
vergerade två fulla linier. En otvifvelaktig, ehuru 
svagare verkan, förmärktes äfven på stapelelek- 
trometern, då formens rand blef förlängd genom 
en metallring af en tums bredd , oaktadt här den 
luftcjlinder eller luftkegla, som var underkastad 
den fördelande verkan, helt och hållet var vänd 
nedåt. 
Ville man deremot antaga, att luften blir 
elektriserad genom meddelning, och sedan verkar 
fördelande på ledande kroppar i "leklriska skug- 
gan, så sjnes mig detta antagande icke bäUre 
grundadt, ty i detta fall borde guldbladens di- 
