385 
\ torna är likväl icke påfallande och förklaras lätt, 
om man endast jemför den fria elektricitetens ut- 
bredning med den bundnas. På den främre ytan 
är visserligen den bundna elektriciteten närvarande 
i större mängd, men utbreder sig mera jemt än 
(len fria, som är betydligt tätare vid kanten. Den 
förra forsvagas derföre i midten minst, och vid 
kanten mest af den sediiare, och man begriper 
utan svårighet, att i anseende till den fria elek- 
tricitetens starkt mot kanten tilltagande täthet, 
kan den bundna här till och med blifva Öfver- 
väldigad. Vid större afståud öfvergår en jem- 
iöiel.sevis större mängd bunden elektricitet till bak- 
sidan, och framsidans indifferenslinea aflägsnar sig 
nåcrot från kanten. På baksidan är den fria elek- 
niciteten, isjnnerhet vid smärre afstånd, iiärva- 
lande i mycket större mängd än den bundna, och 
här kan endast likartad elektricitet framträda ; lik- 
väl blir denna märkligt försvagad vid kanten af 
den vid tilltagande afstånd mellan skifvorna till- 
l)akagående olikartade elektriciteten. 
1 det foregående är stillatigande antaget, att 
A inverkar pä samma sätt fördelande på den iso- 
lerade och icke isolerade sk i f van B. Likväl gifvas 
Iveniie orsaker, som skulle kunna föranleda en 
olika inverkan. För det första dra£:er sis: elektri- 
riteten i A, sedan B blifvit afledande vidrörd, 
mera mot fränn^e ytan, alltså närmare J5, och för 
det andra blir dess utbredning i det hela annor- 
lunda. Den första omständigheten kan ganska ii *et 
komma i betraktande, om skifvorna äro rätt tun- 
na, och deras afstånd icke är ganska litet. Infly- 
tandet af elektricitetens förändrade utbredning j)å 
ytan till följe af skifvans B fördelande veikan , 
har jag sökt bestämma på experimeniei väg. Frå- 
gan leducerar sig, som nedanför skall visas, till 
K. v. AkacL Handl j845. 33 
