390 
■^mE+m^E= — m(l— m^) E här fri. Det föijaucifc 
faller af sig sjelf, och jag anser icke nödigt all 
längre uppehålla mig der vid, då delta är en re- 
dan bekant sak. Vid afvexlande fortsatta vidrö- 
ringar af båda skifvorna, bhfva m^^E, m*E, m''E u. 
s. v. värdena på de i ^ bundna elektricitetsmäng- 
derna, och — mE, — m^Ey — m^E o. s. v. värdena 
på de i ^ bundna. Vidare äro {l--m^)E,m\l — 
m^) E o. s. v. de fria eleklriciteterna i A, och — //. 
(^l--m')E—m\l-^m') E o, s. v. de fria i B. Så 
väl de bundna som fria elektriciteterna i båda 
skifvorna äro hvarandra således motsatta och bilda 
alla aftagande geometriska serier, hvilkas expoiient 
är m'. 
Af det här anförda inses, att den i läroböc- 
kerna framställda theori om elektrisk binrhiijig, 
kommer sanningen temllgen nära , oaktadt den icke 
kan anses fullt noggrann. Orsaken ligger deri, att 
den fördelande verkan af den ena af skifvorna 
eke förblifver fullkomligt konstant, då den an- 
flras elektriska tillstånd undergår någon förän- 
dring, en omständighet, som likväl förutsättes. 
Man behöfver likväl icke befara, alt termerna i 
ofvanstående serier allt mera skulle afvika från 
verkliga förhållandet, ju längre serierna fortsättas. 
Ty antag, att den samui elektriciletsmängden , som 
.4, efter första vidrörandet af B, binder i tlemia, 
är — mE, och att det exacta väidet på den elek- 
Iricitetsmängd, som B binder tillbaka i A är m 
[m+ct))E, så blir (I — /?/(/7?+äj)) precist den fria 
elekti iciteten i A, Om nu A vidröres afledande. 
står A nödvändigt i samma förhållande till B, 
som B förut till A Alliså är 7n^E precist den 
biindna eleklricitelsmängdcn i A, och (1 — nr) E 
precist den alledda fria. Då man således endast 
har afseende på de elektricitetsmängder, hvilka 
