391 
livarje skifva förlorar eller ännu har qvar, då 
den afledande vidröres, så är of van anförda theori 
fullkomligt exacl, äfven om skifvornas tjocklek 
är betydlig. Fördelnings-coeiricienten m ändrar 
sig endast något, då skifvornas ijocklek tilltager, 
I det följande anlages, att de skifvor, som 
verka fördelande på livarandra äro tre till anta- 
let, en händelse, som är vida mera komplicerad, 
än den föregående. 
Då skifvorna bloLt äro två, A och B, kom- 
ma endast tvenne fördelande verkningar i betrak- 
tande, nemligen verkan af A på B, och verkan 
af B på A, Äro deremot skifvorna I re, som jag 
vill kalla A, B, C, så äro dessa verkningar sex 
till anlalet. A verkar nemligen på B och B på 
,4, A verkar på C och C på A, och ändtligen ver- 
kar 5 på C och C på B. Hvar och en af skif- 
voina, til! ex. A, är alltså på en gång underka- 
stad de båda fördelande verkningarne af de öf- 
riga B och C. I detta fall är den bundna elek- 
triciteten i skifvan A, antingen denna befinner 
sig mellan B och C, eller icke, enligt det s. 372 
fra inställda allmänna beviset, och med afseende 
på det s. 388 anförda, summan (algebraiska) af de 
elektricitetsmängder, som B och C hvar för sig 
binde i A Kallar man således K, E" elektricitets- 
mängderna i A, B och C, och in,m\ni' , fördelnings- 
coelficien terna , som motsvara afstånden inellan A 
och B, B och C, i och C, så blifva ~^{mE^m"E"), 
— [niE^-mE"), —[mE'+m"E), de bundna elektrici- 
tetsmängderna i A, B och G. Den fria elektricite- 
ten i hvar och e skifva är lika med skilnaden 
mellan dess absoluta elektricitetsmiingd och dess 
bundna, hvar och en tagen med sitt egna tecken. 
I C t. ex. är den fria elektricitetsmängden £'"+m'J^" 
+m'E. och denna blir således större än E". om 
