deu fördelande verkan af A på C verkao af ^ på 
C, och man har Sidedes a,]ltid_m"> Man 
föreställe sig här, alt na och n'a'/ära afstånden 
mellan skifvoma A öch \B, B och C, då n och ii 
betyda hehi tal. ' Antager man, alt m"=m m, så 
blir 771 '>m\ Men är förhållandet mellan de 
båda termerna i fördelnings-coefficienlernas series, 
hvars ordningstal äro n+n+1 och n-fl, deremot 
uUrjcker ni lörhålhindet mellan den term, hvars 
ordningstal är och första termen (enheten), 
och derföre tilltager förhallandet mellan tvenne 
térmer i serien (den efterföljande till den före- 
brående), som slå lika långt från hvaiandia (här 
n termer), desto mera, ju högre deras ordnings- 
lal blifva; hvaraf således följer, att sei iens ex- 
ponent blir allt större, ju längre man fortsätter 
densamma. 
Då således erfarenhet å ena sidan, och efter- 
tänka å den andra, komma öfverens deruli, att 
m/n' i sjelfva verket mer eller mindre afviker 
från m" , skall här undei sökas, inom h vilka grän- 
sor af afständen, antagandet af likhet mellan båda 
storheterna kommer sannin2:en tillräcklii^t nära, 
för att nian sloit fel kunna läggas till grund lör 
förklaringen af de fördelnings-fenomenet , h varom 
här är fråga. 
7«'' Såsom ofvanföre är erinradt, vore för h varje 
fälV m'—mni, och afslånden alldeles noga loga- 
rithnier till fördelnings-cocllicienterna , om, som 
några velat påstå, den elektriska verkan i elek- 
<Viska skuij^an af en atledande vidrörd ledare vore 
fullkondigt noll. Delta är likväl, som eifaren- 
^j^Mi* visar, icke händelsen, och kan icke vara 
uet. / llär . frågas alltså ,, på .hvad sätt man från 
<^A^msi^^jfYuny%]t^\\^^^ bundna 
eleklri- 
