397 
elektricitetsmängderna i slifvan C, sedan B blif- 
vit afledande vidrörd, skall knnna göra upp nå- 
gra allmänna slutsatser angående ämnet. Det föl- 
jande innehåller de betraktelser jag anställt öfver 
saken. 
Oni Ey som förut, betecknar elektricitets- 
mängden i Ay och e föreställer den i C bundna 
mängden, sedan B blifvit vidrörd afledande, så 
blir e = -(^m'— mm) E, eller , da man sätter e=— 
oc h = mm ^ , ^ = ?n(m ^ — ra). Anta ger m a n ide n n a 
formel m som konstant, och låter m, och m' va- 
riera, så inträffar det fall, då man, utan alt än- 
dra ställningen af A och B, flyttar skifvan C upp 
och ned. Ju mera C närmas B, desto mera när- 
ma sig äfven, som man lätt inser, m och ?n' till 
enheten, och /a, blir beständigt mindre och slut- 
ligen omärklig. Men om C betydligt aflägsnas från 
B, så försvinner och m' småningom, och ^w, 
närmar sig åter noH. Således är klart, att, vid 
ett visst afstånd mellan C och B, ett maximum 
af verkan måste inträffa, hvilken omständighet 
fullkomligt öfverensstämmer med erfarenheten. 
Afståndet mellan A och B må vara livilket som 
helst, så har jag alltid funnit den i C bundna 
elektriciteten i närheten af B omärklig. Blef G 
småningom aflägsnad från B , tilltog verkan lång- 
samt till en viss storlek, blef sedan efter hand 
mindre och slutligen åter omärklig •''). Detta sista 
är naturligt, emedan verkningarne af A och B vid 
stora afstånd hvar för sig försvinna. Men om detta 
*) Då detta försök sker på fri hand, är svårt alt hålla 
skifvan C noga i elektriska skuggan; jag har likväl 
öfvertygat mig, att en ringa afvikning från det s. 
382 uppgifna läget, öfverhufvud knappt märkligt än- 
drar resultatet. 
K, F. Akad. HandL j845, 34 
