417 
meln, och expressionen pa högra sidan upplöses 
i factorer, så öfveroår den till ^/ = — fe. 
Här är värdet på factorn alllid bcslämdt, 
och endast den andra — — öfver^år till ~, då ?■ 
= 1. Ju mera r närmar si^ enheten, desto min- 
dre blir, som icke är särdeles svårt att inse, cJ 
mot öo. Alltså måste rörhållandet — , under det 
00 och Cxi' Öfvergå till noll, nå en gräns, som är 
mindre än enheten, och följiktligen är gränsvär- 
det på —-—=1 — — inneslutet mellan noll och en- 
heten. Kallar man q gränsen af — , och tj det 
värde på som motsvarar denna gräns, så blir 
y = alltså ij<,-'^E. Ofvananförda öf- 
verensstämmer ganska väl med erfarenheten, ty 
huru tunn än skifvan B' må vara, så är likväl, 
vid icke allt för stora afstånd, elektricitetsmäng- 
den i den från vända ytan alltid mycket ringare, 
än i den åtvända, och förändrar sig icke märk- 
bart, då tjockleken af tagit öfver en viss grad. 
Den förra blir derföre för detta fall cfanska nära 
uttryckt genom — -^(^i^cfjE , i h vilken expres- 
sion 1-q vanligen är mycket mindre än enheten,, 
och följaktligen q temligen nära densamma. Ju 
närmare skifvan B' föres intill >å, desto mera till- 
tager ^i^' och närmar sig till cé, och följaktligen 
1—q till noll. Vid mycket små afstånd kan man 
således anse den på frånsidan af .8' samlade elek- 
triciteten som noll. Blir afståndet Ökadt, så af- 
tager W beständigt, under det co forblifver con- 
stant, och den förra försvinner nästan alldeles 
mot vid stora afstånd. Alltså aftager gränsen q 
