sniåningom, och den pa rråiisidaii af 5' band na 
ekktricileten närmar sis: till —--E. Detsamma 
° 2 
följer äfven af formeln = — ^^^J, ty om B och 
C aro belvdligt aflägsna från A, kan man antaga 
m och n lika sloia, oaktadt r märkbarl afviker 
från eidielen. Inon^> de gränsor af afstånden, mel- 
lan B och C, för inilka delta äi* tillåtet, blir så- 
ledes v=— — — £ = -—E, h vilket uttrvck kom- 
mer —~E mycket närmare, ja mindre r af- 
viker från enhelen. Men då hela mängden af den 
i B' bundna elektricitelen är —niE, så är den 
A t vända ytans elektricitetsmängd äfven ——E, och 
följaktligen närma sig elektricitelsmängderna i båda 
ytorna så nij^cket mera till likhet, ju mera B' är 
aflägsen från A. Detla bekräftas äfven af erfa- 
lenhelen, som redan är anmärkt s. 384. 
Om man i forralen (1) gör samma subsli- 
tutioner som i (2), så öfvergår den till x— — 
jv. |]ar ar den ena lactorn ail- 
2—0) (D 2 — (O 
tid bestämd, liksom i föregående fall , och endast 
den andra — - — öfver^ar till — då cd och co' 
0} ^ o 
försvinna. Under det afståndet mellan B och C 
blir allt mind!e,så försvinna småningom äj^' emot 
cu och co\ och CO emot 2, deremot uppnår — 
gränsen q, som är mindre än enheten, och följ- 
aktligen är gränsvärdet till -"^—=1-1-7 alltid >1, 
men <2. Kallar man värdet på x, som mol- 
svarar denna gräns, x, så bhr x z=-^{\ q)E , 
och srdedcs äi- elekti icitelsmängden i den åtvända 
ytan af B' alltid större än hälften af hela den 
