420. 
mot ylorna. Till och med då ytorna ixvo kro» 
kiga, är den s. 389 fraiDSlällda iheorien ocli till 
och med eqiiationerne (1)....(6) änna éiu vänd- 
bara, om blull afslåndel meilaii tsenne niuLSlå- 
ende ytor rir obetydligt och öfvernllt detsarnina. 
Om den eiekli iserade skifyan är en oledare, så 
verkar den nästan på samma salt som en ledancie, 
fördelande på de afledande vidi öi da skifvorna , 
blott dess elekiricitet är någorlunda jemt nlbiedd 
på ytan, ty vid små aCslånd ull^-eder sig elek- 
triciteten äfven på ytan af en ledande skifva 
jemt, och vid större afstånd är utbredningen nä- 
stan likgiltig. 
Den of\anföre med afseende på ti'e skifvor 
framställda fördeininG^stheori innehåller grunden 
for förklaringen af elektroforens fenomener, som 
här i koith^it skall visas. Elektroforen består, 
som bekarit är, af tre delar, ncmligen den elek- 
Iriserade hartzkakan, den nedra beläggningen eller 
formen, och en ledande skifva kallad locket. 
Hartzkid^an slår här i nddlen, och veikar förde- 
lande så väl på formen, som locket. Således är 
klart, alt detta fall är analogt med det fall, då 
skifvorna B och C äro ställda på motsatta sidor 
om .4. Jaiz- antager derfore , att A föreställer ha; tz- 
kakan, eller snarare dtss öfre } ta, B dess nedre 
beläggning, och C locket, som jag anser vara af 
samma, eller näia samma storlek med liartzytan 
och nedra beläggningen. 
Jag antager, att negaliv elektricitet genom 
gnidning som vanligt blifvit uppväckt i hartz- 
kakan, hvilken elekti icitet jag betecknar med —E. 
Denna binder i nedra belä2:2:nin£:en elektricitets- 
mängden inE , och mE binder tillbaka i öfra 
hartzylaii -m'E. Alltså blir här fri --{i-m')E. 
