422 
häfva hvarandras verkningar i nedra beläggnin- 
gen, så verkar endast —^n^E i harlzylan förde- 
lande på densamma, och binder +r}fE. Men hela 
qvanlileten bunden elektricitet i nedra belägg- 
ningen är mE, och således blir här mE—m^E= 
m{l-m^)E fri. TJpplyfler man nu locket isolerad t , 
så hlir endast dess bundna elektricilet (1— m^)£^salt 
j frihet, och locket befinnes således vida svagare 
elektriseradt än i förra händelsen. Sätter man 
locket åter isolerad t på harlzkakan, och vidrörer 
nedra beläggningen och locket på en gång, så är 
elektriska tillståndet i alla tre elektrolbrens delar 
precist detsamma, som före isoleringen af dess 
basis. Om således locket isoleradt upplyftes, blir 
-\-E fri i detsamma, men slrax binder — £^ i hartz- 
ytan +mE i nedra beläggningen och —mE sättes 
i frihet. Häraf inses, att ju tjockare hartzkakan 
är, desto mindre är den nedra beläggningens fria 
negativa elektricitetsmängd i jeniförelse med det 
npplyftade lockets fiia positiva. Emedan de mot- 
satta elektriciteterna mE och —mE i nedra be- 
läggningen näia upphäfva hvarandras verkningar, 
så blir nästan hela elektricitetsmängden i hartz- 
kakan fri, sedan locket blifvit uppiyftadl , hvilket 
skönjes deraf, att densamma slår vida staikare 
gnistor mot närmade ledare, än då elektroforens 
basis icke är isolerad. 
Om locket icke är i no^a berörine: med harlz- 
ytan, eller heröringen är upphäfd »enom små 
oledande kroppar, som med afsigt blifvit lagda 
mellan ytorna, så kan n och ännu mera if märk- 
ligt afvika från enheten, och elektriciteten i det 
atledande vidrörda och sedan isoleradt npplyftade 
locket ultryckes, då elektroforens basis icke är 
isolerad, genom ~ — -—E. Anlaq:er man här n — i—co, 
och substituerar detta värde på n i föregående 
