423 
expression, så förvantlias den, när oci^ bortkastas, till 
— ~tj, KJm n har ar sa nara enheten, att 
icke allenast co kan ne^liijeras mot densamma, 
utan äfVen 2um'^ mot 1— in% så öfvergår expres- 
sionen i det närmaste till E och en ännu full- 
komligare beröring mellan locket och hartzytan 
förökar icke verkan märkbart. Men om m sjelf 
icke betydligt afviker från enheten, så kan vara 
ganska liten mot densamma, oaktadt likväl 2com^ 
jemförd med 1— är betydlig nog. Häraf följer 
således, alt den icke fullt noga beröringen mel- 
lan locket och hartzytan skadar eleklroforens ver- 
kan desto mera, ju tunnare hartzkakan är. För 
öfrigt gifver en tunnare kaka, vid god beröring 
mellan ytorna, äfven så mycken elektricitet, som 
en tjockare, och är, i anseende till den ringare 
mängden fri elektricitet, mera skickad att bibe- 
hålla sin kraft. 
Till slut vill jag endast bifoga en kort till- 
ämpning af det föregående på elektriska laddgla- 
set. Om E betecknar den elektricitetsmängd, som 
den ena beläggningen A af en belagd glasskifva 
erhåller genom förening med konduktören af en i 
verksamhet satt elektrisk machin, då den andra 
beläggningen B år isolerad , så blir (^l-m^)E den för- 
ras fria elektricitet, då den sednare, efter afbru- 
ten förening med konduktören, vidröres afledande, 
förutsatt nemligen, att m är den fördelningsco- 
efficient, som motsvarar glasets tjocklek. Förenas 
A ånyo med konduktören, under det B står i 
förening med jorden, antager A vida mera elek- 
tricitet, och tillströmningen slutar ej förr, än den 
fria elektriciteten åter är E, Detta är nemligen 
klart deraf , att den fria elektricitetens utbredning 
i konduktören och A, är nära oberoende af de 
i A och B bundna elektriciteterna. Kallar man 
