466 
kom hufviKlsakligen af den öppenhet, som låg i 
bollen på hans väsende, och som med ett äkta 
foinnordiskt sinnehig kom honom att ej sky nå- 
oot eiler någon, då han skulle uttala b vad han 
fann vara orätt. Härtill kom under sednare åren 
en viss retlighet i lynnet, som utan tvifvei var 
en följd af hans sjuklighet. 
Biand hans utmärkande egenskaper var den 
oegennytta, med hvilken han för enskilt och 
allmänt gagn uppoffrade alla sina krafter. Städse 
färdig att med upplysningar och rad i de mest 
olikartade ämnen bistå h vem som helst , som deraf 
var i behof, företog han ofia, när något nvttigt 
var i fråga, för andras skull betydhga arbeten, 
lika beredd att för dem, som for sina egna forsk- 
ningar, uppoffra tid 5 penningar och helsa. 
Såsom Lfircre var han outtröttlig och omfat- 
tade sina elever med den mest oinskränkta välvilja; 
han för\ärfvade si? ock af de flesta bland dem 
en outplånlig tillgifvenhet. En stor del af Sven- 
ska beroshand teringens nuvarande ledare och id- 
kai^e hafva honom att tacka för sin bildning till 
delta yrke, och han har i den vetenskapliga anda 
han hos dera väckt, lemnat fäderneslandet ett 
dyrbart a rf. 
.Men den Svenska Bergshandteringens förbin- 
delse till Prof. SEFSTPtÖM består icke blott deri , 
att han danat de flesta af dem, som nu arbeta 
för dess föikofran; han har äfven sjelf gif\ it den 
en ny riktning, neadigen den vetenskapliga, och 
sålunda i Sverige tändt en bergsmannafackla, som 
aldrig skall slockna. Det vetenskapliga i bergs- 
handterino:en var det ock. som han vanligen, mot 
dem som dei ifrån ville afvika, måste forsvara och 
någoa gång försvarade med en så skarp penna, 
att han derigenom gjorde sig fiender. Genom 
