43 
åt en process , som fått namnet processus paramastoideus , der- 
för att den vid basen gränsar intill den lilla pars mastoidea af 
tinningbenet, hvilket ofvan äfven gränsar intill sidodelen. — 
Nackbenets öfre del {pars occipitalis, sive os occipitale superius^ 
sive squama occipitalis') är dess mest utbredda del , och begrän- 
sar till dels ryggmärgsbålet upptill. A yngre exemplar synes 
det, att den sträcker sig med en kam (crista) upp på craniets 
öfre sida , inskjutande longitudinelt mellan bakre delarne af hjess- 
benen, samt att den å sidorne nedtill gränsar intill iQällbenet 
(os squamosmn). Den har äfven upptill en från hvardera sidan 
af den longitudinella kammen utgående transversell kam, som 
blifvit kallad nackekam eller crista occipitalis , men rättare borde 
kallas crista lambdoidea, då den till stor del följer sutura lamh- 
doidea, mellan nackbenet och hjessbenen. Hos äldre exem- 
plar, isynnerhet hanar, är nackbenets öfre såväl longitudinella 
som transversella kam serdeles hög, och de bilda i förening en 
bakåt utskjutande trekantig spets, och denna har å sin undre 
och bakre sida en ränna. 
De båda tinningbenen (ossa temporum) , som intaga ne- 
dre delen af craniets sidor framom nackbenet, beskrifvas i all- 
mänhet af äldre författare såsom bestående af 3:ne delar: pars 
squamosa, pars mastoidea och pars petrosa, jemte de ben, som 
tillhöra hörselorganet. Enligt sednare iakttagelser har det dock 
visat sig, att deras byggnad är ändå mera invecklad, och att 
de bestå af temligen många ursprungligen skilda ben. — Eörande 
pars squamosa eller os squamosum, fjällbenet, synas dock åsig- 
terna icke hafva varit underkastade någon vexling. Detta ben 
utgör den jemförelsevis mest utbredda delen af tinningbenet, 
och gränsar: upptill till hjessbenet, med hvilket det är sam- 
manbundet genom sutura squamosa, framtill till stora kilbens- 
vingen (ala magna ossis sphenoidei) , och till okbenet (os zy- 
gomaticum) ^ baktill dels till nackbenets öfre del (pars occipita- 
lis) och dels till spendelen (pars mastoidea af tinningbenet, 
och nedtill dels till bakre kilbenskroppen (corpus ossis sphenoi- 
dei posterioris) och dels till tinningbenets klippdel (pars petrosa). 
Hos yngre exemplar synas suturerna, som skilja det från nämnde 
angränsande ben, i allmänhet ganska tydliga. Hos äldre för- 
svinna de, med undantag af den, som sammanbinder det med 
hjessbenet och klippdelen. Det starka utskott, hvarmed detta 
