59 
j med 13:de, och äro antydda genom en enkel rygg på 14:de till 
i och med 16:de. Diapophyserna , som på de främsta äro ganska 
I långa, förmärkas såsom en långsgående rygg på hvardera sidan 
II af bakre ändan ännu på den 8: de. På den 7: de uppträder å 
hvardera sidan af främre ändan en skarp köl , som vi måste an- 
^ taga för en parapophys, här visande sig framtill liksom hos de 
I främre halskotorna. Den är märkbar ännu på den 12:te. 4:de 
ull till 0€h med 16:de förete å undre sidan framtill ett par knölar, 
som äro de båda haemapophyserna , hvilka här icke förena sig 
, till bildandet af någon hsemalbåge samt äro sammanvuxna 
e med kotkroppen. Denna aftager i tjocklek bakåt, och är på de 
i bakre helt smal och liten, och af en nästan cylindrisk form, 
0 ; med tjockare ändar. Den sista (20:de) svanskotan utgöres blott 
• I af en liten tillspetsad knöl. 
e Ref benen eller pleurapophyserna (costce) , som bilda 
■ de öfre delarne af bröstkotornas haemalbågar, äro 13 par, — ett 
■ par för hvarje bröstkota — och äro alla vid sin öfre ända för- 
D sedda med ett ledhufvud (capitulum)^ som sitter på en mer el- 
it ler mindre lång hals (collum) , hvilken begränsas af en mer eller 
• ' mindre utstående knöl (tuber culuni). Med hufvudet articulera 
a i de med bröstkotornas kroppar sålunda, att l:sta och de 3:ne 
e i sista paren endast articulera med hvar sin kotkropp , då deremot 
D I de andra paren hvartdera articulerar med 2:ne kotkroppar, d. v. 
I s. med sin egen och den nästföregående, dock så att de hafva 
e i den största ledytan på den förre. Med knölen articulerade emot 
, sina tillhörande kotors diapophyser. Vi hafva ofvan anfört, att 
1 hufvudet och halsen stundom blifvit ansedda såsom den från bröst- 
i kotorna afsöndrade och till refbenen öfverflyttade parapophysen. 
. För öfrigt har man på dem att märka kroppen eller den mel- 
j lersta delen, och ändarne. Deras yttre sida är konvex och den 
, inre konkav. Deras främre kant är rundad , och den bakre skarp, 
. I och innanför denna går parallelt med den en grop eller fåra 
{sulcus costalis)^ som dock knappt är märkbar på det sista pa- 
ret. Vid deras undre, tvärt afhuggna ända äro de fästade vid 
de så kallade refbensbrosken, eller bröstkotornas hsemapophyser, 
som alla äro broskartade. De främre paren äro, såsom vanligt, 
1) Detta händer dock någon gång såsom en anomali. Å ett skelett af 
hund hafva vi sett en fullständig och orörlig hsemalbåge med haemaltagg 
under 4: de svanskotan. 
