19 
nom striderna med de kolossala och farliga vilda djuren blifvit 
tvingad att taga de första stegen på dess länga utvecklingsbana. 
Af detta skäl anse vi oss böra förlägga djurlifvets mogenhets- 
ålder eller blomstringsstadium till en något sednare period, den, 
då den menskliga intelligensen och kulturen stå i sin blomstring. 
Detta var den första af de ofvan omnämnda tvenne vigtiga om- 
ständigheterna. Den andra, som är af rent physisk beskaffen- 
het, vilja vi nu anföra. Ett vigtigt moment både i den phyloge- 
netiska och den ontogenetiska utvecklingen är differentieringen, 
eller uppkomsten af allt flera och flera skiljaktiga former eller 
organer, som allt mer och mer divergera från hvarandra, och 
i samma mån få en allt mer och mer sjelfständig existens eller 
egen funktion. Den sjelfstäudiga existensen och egna funktionen 
göra, att det typiska elementet hos dessa skiljaktiga former och 
organer utvecklar sig allt mer och mer, tills de slutligen, sedan 
de fullgjort sin uppgift, uti det sista utvecklingsstadiet ("par- 
acwe") degenerera och gå sin död och upplösning till mötes. 
Då man jemför tertiärperiodens djurformer med den närvarande 
periodens, kan man icke undgå att finna, att differentieringen 
under denna sednare hunnit längre än under den förra. En del 
nya former af secundär betydelse tyckas hafva uppkommit^), 
och dessa i allmänhet sådana, hos hvilka det typiska elementet 
för den grupp, till hvilken de höra, är serdeles utbildadt. Den 
starkare divergensen mellan olika djurgrupper under den nuva- 
rande perioden visar sig deruti, att under denna en stor mängd 
mellan- eller öfvergångsformer, som under tertiärperioden för- 
enat dessa grupper, .försvunnit, hvarigenom grupperna kommit 
att blifva mera åtskilda-). Uti striden om tillvaron, och den 
naturliga gallringen, som deraf blifvit en följd, och hvilken 
Darwin^) till sina hufvuddrag framställt, hafva i allmänhet 
1) Så t. ex. ormarne, som iiiom tertiärperioden äro fåtaligt represen- 
terade , men deremot under den närvarande äro serdeles rika på former, och 
bmna sägas representera det för reptilierna typiska elementet. På samma 
sätt synes familjen Muridse bland gnagarne vara mera talrikt representerad 
i den närvarande än i tertiärperioden, och denna familj kan med fog sägas 
vara den mest typiska för denna ordning. 
2) Man tänke t. ex. på de mellanformer, som under tertiär-perioden 
förenat de större grupperna af ordningarne Ärtiodactyla Owen och Perisso- 
dactyla Owen med hvarandra. 
3) ''On the Origin of species by means of Natural Selection," 4:th 
edit. 1866. 
2* 
