66 
des i det närmaste lika, pekfingrets blott föga längre. Med un- 
dantag af tummens, bära de alla å undre sidan af sin yttre ända 
2:ne halfmånformiga sesamoid-ben. 
Fingrarne (digiti) äro, såsom vanligt, fem till antalet, 
af hvilka det innersta eller tummen (poUex) har tvenne, och 
alla de andra trenne leder eller phal anger {phalanges). Tum- | 
men är mycket liten, och räcker ej till ändan af pekfingrets 
mellanhandsben. Af de öfriga äro de två mellersta, långfingret 
och ringfingret (digitus medius och digitus annularis') de längsta, 
och ungefär lika långa. Pekfingret (index) och lillfingret (di- 
gitus minimus) , som äro något kortare , äro äfvenledes sinsemel- 
lan ungefär af samma längd. Alla fingrarnes yttersta eller klo- 
phalang, som articulerar emot ändan af den nästföregående pha- 
langen , har den delen , som är omsluten af klon (klo-processen) , 
böjd och tillspetsad, men icke hoptryckt, utan nästan trekantig. 
Basaldelen, har en fals, som omsluter klons bas, men denna 
fals är ej på långt när så djup , som hos katten , och dess hvälfda 
kant öfvertäcker ej mera än ungefär 7^ af den klobärande de- 
lens eller klo-processens längd. Basaldelens bakre och undre kant 
är föga utdragen. 
Bakre extremiteterna bilda hos flertalet af däggdjuren, 
enligt OwEN ^) , med sina närmast intill ryggraden belägna delar, 
eller bäckenbenen (ossa pelvis eller ossa coxarum) haemalbå- 
garne till tvenne af de näst efter ländkotorna följande kotorna, 
eller korsbenskotorna , och den största och rörligaste delen af 
dessa extremiteter utgör endast bihang till dessa hsemalbågar. 
Hos sirendjuren och hvaldjureu, der de äro minst utbildade, ut- 
göra de blott mer eller mindre fullständiga delar af haemalbå- ^ 
gen till en enda af dessa kotor. Hvartdera bäckenbenet är sam- 
mansatt af trenne särskilda ben — höftbenet (os ilium) , blygd- 
benet (os puhis), och sittbenet (os ischii) — , som uti den 
stora ledhålan (acetahuhim) för lårbenets ledhufvud med hvar- 
andra äro förenade, och hvarest man derföre hos yngre indivi- 
der finner en tydlig gräns dem emellan. I förening med kors- 
benet bilda de bäckenet (pelvis). Af dessa ben är höftbenet, 
som intager den främsta och öfversta platsen, samt är fästadt 
vid sidoutskotten af de båda främsta korsbenskotorna, det största. 
Man har å det att märka 2me delar, nämligen l:o) kroppen 
1) On the Anatomy of Vertebrates, vol. II, pag. 300. 
I 
