102 
ben har astragalus ingen trochlea, och articulerar med tibia, 
under det att calcaneiis articulerar med fihula. Yid tuherositas 
calcanei är det ofvan anförda, till dels broskartade, så kallade, 
sporrbenet fåstadt, och det kan svårligen betraktas såsom någon 
fortsättning af calcaneus , emedan det genom sutur är skild t från 
denne. De öfriga tarsalbenen äro af normal beskaffenhet, nem- 
ligen ett os scaphoideum , och de vanliga fyra benen i den mest 
aflägsna, eller 2:dra raden. Mellanfot- och tåben äro äfven till- 
städes i normalt antal och af vanlig längd. 
Tungbenet liknar mycket det af en del apor eller halfapor, 
och dess främre horn (cornua anteriora)^ som äro längre och 
smalare än de bakre (cornua posteriora) ^ bestå af en eller tvenne 
leder, samt äro fästade vid ossa tympanica-, och de bakre, som 
ofta äro sammansmälta med tungbenskroppen , bestå af en led. 
Tänderna, som äro underkastade betydande vexlingar, både 
till form och antal, äro i allmänhet enkla och fullständiga, d. 
v. s. af trenne slag: fram-, hörn- och kindtänder, om det än 
stundom händer att framtänder helt och hållet kunna saknas an- 
tingen i öfver- eller underkäken. De saknas nemligen icke hos 
en och samma form i båda käkarne, och förefinnas derföre all- 
tid i endera käken. Då den enda rationella indelningen af kind- 
tänderna är den, som är grundad på deras utveckling uti: l:o) 
dentes prcemolares och 2:o) dentes molares^ eller på svenska 
l:o) oäJcta och 2:o) äUa kindtänder, d. v. s. l:o) sådane, som 
hafva efterträdt mjölkkindtänder, och 2:o) sådane, som icke hafva 
gjort detta, utan äro ursprungliga; så är det nödvändigt att 
känna till tandömsningen. Ännu är den, ty värr, föga känd; 
men då det är sannolikt, att den inom denna ordning, liksom 
inom de andra, icke företer några synnerliga skiljaktigheter mel- 
lan nära beslägtade former, tyckes man vara berättigad att låta 
de få gjorda iakttagelserna äfven sprida ljus der, hvarest man 
ännu icke vunnit någon erfarenhet. Utan tvifvel är det samma 
förhållande här, som inom de andra ordningarne: att inom en 
och samma familj de äkta kindtändernas antal förblir konstant, 
och att, när man träffar olikheter uti antalet af kindtänderna i 
allmänhet, detta får tillskrifvas en föränderlighet, uti antalet af 
de oäkta kindtänderna. Tandömsningen föregår hos handvin- 
garne tidigt, liksom hos insektätarne , och najölktänderna börja 
skjuta ut ur tandköttet eller gommen redan före födseln ^) , men 
1) R. OWEN: Odontography, vol. I, pag. 432. 
