107 
en fjärilhona, emedan hon hade erfarit, att denna ditlockade 
många flärilhanar, hvilka hon fångade den ene efter den an- 
dre. A. E. Brehm ^) berättar, att hans broder hade tamt en 
Flecotus auritus, som blifvit så tam, att den följde honom ge- 
nom alla rummen, och, om han framhöll en flnga åt den, så 
satte den sig ögonblickligen på handen , för att taga och äta upp 
densamma. 
I afseende på handvingarnes fortplantning få vi nämna, att 
de, såvidt man erfarit det, lefva i monogami; att de hos oss i 
Maj och Juni månader para sig, och sannolikt efter 5—6 vec- 
kors tid vanligen framföda endast en unge -) , som ännu såsom 
ganska stor och t. o. m. flygfärdig under flygten bäres af mo- 
dern, vid hvars spenar den suger sig fast, under det att den 
med klorna å vingarne så väl som bakfötterna klamrar sig fast 
vid hennes sidor, och sålunda håller sig säkert tryckt till hennes 
bröst, på ungefär samma sätt, som apornas ungar. De yngla, 
hos oss åtminstone , endast en gång under året. Ofta träffas un- 
der yngletiden flera honor tillsamman uti ett och samma hål, 
såsom vi redan ofvan hafva nämnt. Under början af denna tid, 
d. v. s. då honorna äro drägtiga, och sedermera då ungarne äro 
små, skola hanarne ej få tillträde till deras bo. Då ungarne 
blifva något större, få de emellertid entrée. Yi hafva sjelfve 
en gång i Juli månad funnit flera både hanar och honor med 
sina ungar af Flecotus auritus tillsamman uti ett och samma 
hål i ett träd. Ungarne voro temligen stora, ehuru ej fullt 
utbildade. 
Handvingarnes eller flädermössens ordning är näst gnagar- 
nes den artrikaste, sannolikt med omkring 400 — 500 arter 
Representanter för denna ordning förekomma i nästan alla trak- 
ter af jorden, ända till den norra polcirkeln, och på bergen ända 
till många tusen fot öfver hafvet*). Talrikast förekomma de i 
varma länderna, der de hafva den rikaste tillgången på näring. 
1) Illustriertes Thierleben, l:er Bd. pag. 161. 
2) I medlet af Juli månad togs vid Upsala den unge af Vesperugo bo- 
realiSj hvars mjölkdentition ofvan blifvit omnämnd. Den är betäckt med 
kort hår, och 41 millim. lång, men endast ungefär halfvuxen, och följakt- 
ligen långtifrån fl^^gfärdig. 
3) KoLENATi (1859) uppgifver 234 arter, af 313 beskrifna , såsom säkra. 
Sedan dess hafva emellertid en stor mängd nya arter blifvit beskrifna i di- 
verse vetenskapliga journaler och acta. 
4) T. ex. i bergstrakterna i Nepal och Tibet. 
