136 
Craniet. Längd 19 mill. Bredd öfver tiimingarne 12 mill. 
Af ståndet mellan bakre kanten af nackbenet och midten af in- 
knipningen bakom orbitae mindre än hjernskålens bredd. Till 
sin allmänna form liknar craniet mest det af V. discolor^ men 
det skiljes dock lätt från detta genom sin större storlek, och 
genom frånvaron af de stora groparne på öfre sidan af nosen. 
Denne sednare utmärker sig genom samma bredd och korthet, 
som å det, äfvensom genom en liknande stor näsöppning, som 
sträcker sig tillbaka ungefär midt öfver framkanten af or- 
bitae. Dess öfre profilkontur visar en ytterst svag konkavering 
vid gränsen mellan hjessbenen och interparietalbenet , hvarest, 
äfvensom på pannan, är en liten grund långsgående grop; och 
vid gränsen mellan pannan och ansigtsregionen är samma kon- 
tur jemnt och obetydligt stupande. Nackekammen utgör hjern- 
skålens högsta parti, och är ej af bruten på midten. Från den 
utgår en låg kam öfver midten af interparietalbenet, och fort- 
sättes af hjesskammen. Processus paramastoidei äro särdeles 
tydliga, och stå ungefär lika långt ut bakåt, som condijli occi- 
pitales. Inga spår till processus postorhitales förefinnas, men 
vid öfre ögonhålsranden (margo supraorhitalis) ofvan tårbenet 
är en temligen stor trubbig knöl, och från dessa knölar utgå 
tvenne låga ryggar, som sedan sammanlöpa och bilda en låg 
hjesskam (crista sagittalis). Nosen är mycket bred, och cra- 
niet derföre, betraktadt ofvanifrån, ej betydligt afsmalnande fram- 
åt, och bredden öfver hörntänderna mycket större än bredden 
öfver den inknipna delen bakom orbitae. Ofvan är nosen något 
plattad, ehuru med sidorna kullriga. Foramen infraorhitale 
medelmåttigt, aflångt ovalt, och nära orbitalkanten , och strax 
bakom det, och på den sednare beläget, är foramen lacrymale. 
Kindbågarne äro smala, icke uppåt böjde, och knappt med nå- 
got spår till vinkelformigt utskott i öfre kanten. Kronutskot- 
tet å underkäken är lågt, men spetsvinkligt , och dess öfre kant 
är baktill något litet konkav. Angularutskottet är kort, något 
utåt böjdt, och med utbredd spets. 
Tänderna. Öfverkäken: Den inre framtanden, som är nå- 
got, men ej dubbelt längre än den yttre, har en lång spets, och 
bakom denna nära basen en liten afsats, eller antydning till en 
2:dra tagg. Den yttre är tvåspetsig (en främre större, och en 
mindre bakre spets) , samt dessutom med spår till en yttre spets 
vid basen. Den främsta äkta kindtanden, eller den 4:de bak- 
