182 
derbladet är af en aflång, subtriangulär form, med bred hals, 
och öfre kanten urbugtad, och den undre rät. Spina scapulce 
är hög, och fossce snpra- & infrasjnnata äro ungefär lika stora. 
Den stora utbredda acromion -har en stor metacromial-process. 
Processus coracoideiis är temligen stor och krökt. Öfverarmen är 
böjd, och har caput ovalt och utan hals. Tiiberculum majiis är 
ej större än t. minus ^ men högre än caput. Mellan båda är en 
djup grop (sulcus intertuhercularis). Från tuherculum niajus 
utgår en skarp crista deltoidca, som öfvergår i den skarpa kant, 
som förefinnes å benets främre sida nedtill. Öfverarmens nedre 
ända är temligen bred och med tydlig trocMea. Fossa anconcea 
är grund, men den benvägg, som skiljer den från fossa anterm% 
är dock mj^cket tunn, och stundom genombruten. Något hål 
öfver den inre condylus förefinnes icke. Underarmens båda ben 
äro distinkta, ehuru stundom till någon del sammanvuxna. Ba- 
dius är något mindre än ulna^ och dess öfre ända (capituJum) 
är transverselt oval, med konkav ledyta för articulationen med 
rotula å öfverarmens yttre condylus. Denna articulation är 
dock blott i ringa grad roterande, och är för det mesta in- 
skränkt till en ginglymus. A uJna är olecranon stor och tvärt 
afhuggen. Carpus består af 8 ben, ehuru ossa naviculare och 
lunatum sammanvuxit till ett ben, derigenom att 2:dra radens 
carpalben blifvit tillökte med ett öfvertaligt ben (o. intermedium 
s. centraJe). A undre sidan af öfre ändan af tummens metacar- 
palben är ett sesamoidben. — Bäckenet har temligen stor aper- 
tura x^elvis^ som stundom (hos $) undertill är öppen. Höftbe- 
nen äro smala, och å yttre sidan konvexa. Fästet med kors- 
benet upptager större delen af den nästan trekantiga vingens 
längd, och den främre ändan af denne är blott helt litet utåt 
böjd. A öfre kanten af höftbenets kropp är en djup bugt, som 
baktill begränsar vingen. Tuberciäum ileopectinceum är endast 
svagt antydd. Sittbenet har kroppen kort, och dess öfre kant 
har en tydlig incisura ischiadica major. Sittkuölen är trubbig, 
och icke starkt uppstående, och dess bakre kant är bågböjd. 
Blygdbenet är temligen långt, och båda blygdbenen bilda stun- 
dom hos honorna (under drägtigheten) ingen symphysis^ och 
eljest hos dem en blott mycket liten sådan. Hanarnes bäcken 
är större , och med fullständig symphysis ossium puhis Höft- 
1) Prof. Jakobson: Förh. vid Skandinav. Naturforsk. 3:dje möte, 1842, 
pag. 705. Vi hafva emellertid någon gång iakttagit, att blygdbenen icke 
tildat symphysis äfven hos hona, som icke varit drägtig. 
