184 
3:ne taggar, af li vilka den främste är otydlig. Taggarna å 
dessa tänderna äro väl så skarpa, som å de i öfverkäken. 
Tandömsningen är postfoetal, men inträder dock tidigt, så 
att den omkring ett par månader efter födseln är afslutad , då äf- 
ven de äkta kindtänderna redan äro fullständigt tillstädes^) 
I afseende på deras anatomiska karakterer för öfrigt få vi 
nämna , att tungan är glatt och mjuk ; att magen har en mycket 
stor blindsäck; att tarmen är ungefär 6 gånger längre än krop- 
pen och saknar blindtarm; att lefvern har 8 flikar; att hjert- 
säcken är mycket tunn; och att de masculina generationsorganerna 
äro utrustade med vesiadce seminales^ prostata och glandulce 
Cowperi^ men sakna os penis. 
Igelkottarnes klumpiga kroppsform och korta extremiteter 
ådagalägga, att de ej äro i besittning af någon snabbare rörel- 
seförmåga. Deras språng är derföre ingalunda snabbt, ehuru 
de röra fötterna med ganska stor hastighet. De visa jemförel- 
sevis mera snabbhet då de gräfva i jorden, t. ex. efter mark- 
möss och sorkar. Då de stundom gripa möss och foglar, måste 
de dock vid dessa tillfållen kunna röra sig med något större 
snabbhet, än den vanliga. Liksom de andra insektätarne äro 
de särdeles rofgiriga och grymma, och stundom äter den ene 
upp den andre, liksom näbbmössen och mullvadarne, om de in- 
stängas tillsamman 1 allmänhet hålla de sig dolda under 
dagarne, och äro i rörelse under aftnarne och nätterna, för att 
söka sin föda, eller för att tillfredsställa könsdriftens behof. 
Liksom flädermössen, hafva igelkottarne en kroppstemperatur, 
som ej är oberoende af den omgifvande lufttemperaturen, och 
under hösten infalla de derföre i dvala eller vintersömn, hvar- 
under deras kroppstemperatur nedsjunker ända till 0^, och som 
upphör när vårvärman inträder. Vi hafva en gång iakttagit, 
att en igelkott här vid Upsala insomnade i början af September, 
och uppvaknade i slutet af Mars. Yid tiden för hibernationens 
början äro de, såsom alla hibernerande djur, särdeles feta, och 
vid dess slut mycket magra. Den ringa utvecklingen af deras 
1) Tcändema och skelettet iUo här beskiifiia sådana de visa sig hos vår 
igelkott. 
2) C J. Sundevall : Kongl. Vetensk. Akad:sflandl. 1841, (tr. 1842;, pag. 220. 
3) Pallas (Zoographia Eosso — Asiatica. I, p. 138) anför detta om 
Erinacem auritus, och Conservator C. F. L. Hedström har iaktagit, att af 
Erw. enropmis en hane åt upp en hona. 
