isi; 
(lä hafva de samma utseende, som de gamla, eliuru de äro mindre. 
En i slutet af Augusti dödad unge hade, enligt C. J. Sundevall *), 
redan något mera än 7* <^6t fullvuxna djurets längd. Kedan 
följande året äro de fullvuxna. 
Slägtet J?r«2«mi6^ räknar, med inbegrepp af de af Fitzjnger 
uppställda slägtena Feroechinus och Hcmkchhim , enligt Fitzin- 
GER-) 21 arter, från Europa, Asien och Afrika. Ingen annan 
art förekommer så långt upp mot norden, som vår igelkott. 
Slägtets geologiska förekomst sträcker sig tillbaka till miocena 
afdelningen af tertiärperioden. 
Igelkottarne kunna betraktas såsom nyttiga djur derigenom 
att de förstöra en mängd skadliga insekter, sniglar, markmöss 
och ormar; men de kunna å andra sidan äfven anses såsom skad- 
liga, emedan de ej sällan förstöra ägg och späda ungar af så- 
dana foglar, som häcka på marken, och som för jagtbanan äro 
vigtiga, t. ex. rapphöns och orre. Fogelkött skall för dem vara 
särdeles begärligt. 
De hafva åtskilliga fiender , som oaktadt deras taggiga pan- 
sar döda dem. Bland dessa vilja vi nämna räfven, dufhöken ^) 
och bergufven '^). Att räfven under vintern uppgräfver igelkot- 
ten ur dess ide, hafva vi i Skåne flera gånger erfarit. 
Till Europas fauna höra 2:ne arter, af hvilka den ena, 
Erinaceus atiritns Pallas, endast förekommer i de sydöstra 
delarne af Kyssland , och i mellersta Asien , och den andra äfven 
tillhör vår fauna. Denna är 
1. Erinaceus europaeus, Linné. 
I(/el7cotten. 
Erinaceus europceiu^t. Linné, Fauna Svecica, edit. 2:da pag. 8. — 1761. 
,j ,, C. P. Thunberg: Beskrifning på svenske djur, pag. 
57. — 1798. 
,, A- J.Ketziuf: Fauna? Svecicag pais l:ma, pag. 28. 
— 1800. 
C- J. Sundkvall: Ofversigt af slägtet Ermaceus: 
Kongl. Veten.,k. Akad:s i Stockh. UawlL 1841 (tr. 1842) 
pag. 223. - 1842. 
1) Kongl. Vetensk. Akad:s Handl. 1841, pag. 220. 
2) Pitzungsbericlite der Kaiserl. Akad. d. Wissen^^ch. niatlieni.-naturwis- 
sensch. Classe. 56 Bd. l:e Abtlieil. pag. 844. ~- 1867. 
3) Nilsson: Skand. Fauna, 
4) Enligt Lenz, uti Illustrirtes Thierleben von A. E. Brehm, l:er Bd. 
pag. 657. 
