181) 
i vestra Asien, i Syrien, enligt Fitzinger. På Alperna ocli i 
Caucasien förefinnes den till en höjd af 5000 till 8000 fot ölVer 
hafvet. 
Vi hafva ofvan talat om dess rofgirighet, och att den har 
synnerlig smak för fogelkött. Det händer ej sällan, att den 
tager fullvuxna foglar, och t. o. m. sådane, som äro ganska 
stora. Uti Svenska Jägareförbundets Nya Tidskrift^) berättas, 
Imruledes en igelkott hade dödat en fasanhöna; och V. Fatio -) 
omtalar, att en igelkott, som var instängd uti samma rum som 
en dufva , under natten hade gripit och till en del uppätit deima. 
Ett annat anmärkningsvärdt exempel på dess rofgirighet och 
förmåga att bemäktiga sig ganska stora rof anföres af W. Thomp- 
son Han berättar, att en Mr Davis , som uti en trädgård 
hade fyra igelkottar tillsamman med några kaniner, hade, sedan 
dessa djur några dygn varit derstädes, gjort den ledsamma 
upptäckten, att en kanin hvarje natt blef dödad och uppäten, 
så att blott benen och skinnet lemnades qvar. Han misstänkte 
i början icke igelkottarne för detta dåd , men kom slutligen öfver 
ett af dessa djur, då det höll pä att döda en kanin , och hade af- 
bitit dennes strupe , och han blef derigenom öfvertygad , att de voro 
de brottslige. Detta allt bevisar, att de med en temligeii stor 
snabbhet kunna kasta sig öfver sina rof, äfvensom att de hafva 
en ganska betydlig styrka, då de kunna öfverväldiga så stora 
djur som kaniner. Igelkotten är äfven begifven på fogelägg, 
och det är mycket sannolikt, att de talrika igelkottarne på ön 
Hven i Öresund äro orsaken till att utplanteringen af rapphöns 
derstädes icke vill lyckas *). 
Man har iakttagit, att de genom förtäringen af spirituösa 
drycker blifva starkt berusade, samt att de, sedan de återhem- 
tat sig från sin berusning, strax blifva mycket tama, om de 
ock nyligen blifvit infångade. Deras vinterdvala är, såsom of- 
van blifvit anfördt, mycket djup här i norden, och man har 
uppgifvit att deras kroppstemperatur nedsjunker till 0^. Att 
denna dvala i Tyskland stundom icke är så djup, bevisas af 
hvad A. & K. Muller ■^) derom anföi'a. Under en vintcrjagt 
1) Femte årgång-en, pag. 124. 
2) Fauue des Vertébrés de la Suisse. Vol. 1, pag. 146. 
3) Natural Hi story of Ireland, vol. IV, pag. 3. 
4) Sv. Jägareförbundets Nya Tidskr. l:sta Arg. pag. 122. 
5) Wohnimgen, Loben und Eigenthunilichkeiten in der hölieren Thier- 
welt, pag. 179, 
