201 
Tandömsningen är postfoetal, men inträffar sannolikt tidigt, 
liksom hos Ertnaceus. Hos angår af ungefär 37io tums längd 
iakttog C. Spence Bate, att de affallande tänderna eller mjölk- 
tänderna, som äro helt små, redan till större delen hade fram- 
trädt ur tandköttet, och att redan då alla de permanenta tänderna 
voro tillstädes, ehuru de ännu voro dolda. 
Beträffande deras inre byggnad för öfrigt få vi nämna föl- 
jande: Käkmusklerna äro mycket starka; tungan är slät och 
mjuk; ocso2jhagns är läng och räcker långt ned i bukhålan; 
magen är stor, med tunna väggar; tarmen är ungefär 8 gånger 
längre än kroppen, och öfverallt ungefär lika tjock, och således 
utan tydlig gräns mellan tunn- och tjocktarm, och utan vilU 
på dess slemhinna, och i deras ställe med rynkor, och tarmen 
passerar ej genom bäckenet; vid lefvern finnes gallblåsa; gene- 
rationsorganerna svälla upp vid fortplantningstiden, och testik- 
larne äro då större än njurarne, penis är mycket lång, men 
saknar ben; clitoris är genomborrad af uretlira; vagina är lång 
och uterus är tvådelad (bkornis). Spenarne äro 6, livar af 2: ne 
på bröstet. Hären visa mycken likhet med en del af dem af 
OrnitJiorhynchus . De äro smalare emot roten , och der taggiga 
eller knöliga å sidorna, och deras innehåll eller kärna är tvär- 
strierad, liknande så kallade strierade muskelfibriller. Seder- 
mera afsmalna och tilltjockna de ett par gånger, och de äro nära 
den skarpa spetsen på ett kort stycke tjockast. Egentlig bot- 
tenfäll saknas. 
Mullvadarne röra sig med stor hastighet i sina underjor- 
diska gångar , för hvilket ändamål såväl som för gräfningen 
deras främre extremiteter erhållit sin egendomliga riktning rätt 
ut åt sidorna. De röra sig deremot mindre snabbt ofvanpå mar- 
ken , ehuru fortare än man skulle kunna förmoda , emedan de äga 
1) För att utröna denna hastighet , hade en gång en fransman vid namn 
Le Court ställt några längre med pappersremsor vid öfre ändan försedda 
halmstrån uti en mullvads så kallade löpgäng (hvilken går mellan boet och 
mullvadens jagtmark) under det att mullvaden var ute på underjordisk jagt 
å sin jagtmark. Sedan detta var gjordt, skrämde han mullvaden genom 
några häftiga stötar i sitt jagthorn; och då mullvaden derigenom föranled- 
des att i största skyndsamhet retirera till sitt bo och dervid passera löp- 
gången, rubbade han halmstråen, så att pappersremsorna föllo ned. Efter 
de nedfallande pappersremsorna kunde således hastigheten af mullvadens 
rörelse i löpgången beräknas, och denna hastighet skall hafva varit nästan 
lika med den af en trafvande häst. 
14* 
