208 
med mjuka blad af gräs, merendels unga sädesplantor, löf och 
mossa, livilka alla blifvit hemtäde från jordytan. Om någon 
fara uppifrån hotar mullvaden, så skjuter han denna bäddning 
åt sidan och undflyr nedåt. Om han märker sig hotad underifrån 
eller från sidan, så stå honom förbindelsegångarne med den lilla 
kretsgången till dels öppna. Hans boning erbjuder honom för 
sömn och hvila under alla omständigheter full säkerhet, och är 
derföre hans vanliga tillhåll , då han icke är utgången för att söka 
föda. Den ligger vanligen en till två fot under jordytan. Löp- 
gången är vidare än kroppens tjocklek, så att djuret hastigt 
och beqvämt kan komma fram uti densamma. Äfven uti denna 
äro väggarne af en särdeles fasthet och täthet, tillfölje af sam- 
manpressning och fasttryckning. Pä jordytan gifver sig denna 
gång icke tillkänna genom några uppkastade jordhögar, såsom 
de andra gångarne , emedan jorden vid dess förfärdigande blif- 
vit pressad till sidorna. Den tjenar endast till en så mycket 
som möjligt skyndsam och beqväm förbindelse med den dagliga 
jagtmarken; och den blir ej sällan begagnad af andra underjor- 
diska djur, såsom näbbmöss , möss och paddor, hvilka böra akta 
sig för att möta mullvaden i densamma. På jordytan kan man 
erfara platsen för den, derigenom att växterna ofvanpå den för- 
krympas och förtorka, och marken öfver den är ofta något in- 
sjunken. Sådana löpgångar äro icke sällan 100 till 150 fot 
långa. Jagtmarken ligger merendels långt aflägsen från bo- 
ningen, och den blifver hvarje dag både sommar och vinter 
genomgräfd och genomströfvad i de mest olika riktningar. 
Gångarne inom detta område gräfvas endast för det ögonblick- 
liga behofvet: för uppsökandet af föda, och de blifva icke fast- 
tryckta; och jorden från dem blir derföre med vissa mellanrum 
uppkastad i högar på jordytan , och på detta sätt blir gångar- 
nes riktning utvisad. Mullvadarne besöka vanligen denna jagt- 
mark 3:ne gånger hvarje dag: tidigt på morgonen, middagen 
och aftonen. De måste derföre i allmänhet dagligen från sin 
boning sex gånger fram och tillbaka passera löpgången, och de 
kunna vid dessa tillfällen, sedan denna gång blifvit funnen, 
med säkerhet inom några få timmar blifva fångade." På något 
afstånd från denna boning, vanligen der 3:ne eller flera gångar 
korsa hvarandra, inrättar honan ett enkelt men stort näste för 
ungarne. Det är bäddadt med fint sönderbitna växtdelar. 
