240 
kroppslängdeii. Tunntarmen är skild från tjocktarmen genom en 
klaff, och vid gränsen dem emellan är vanligen en stor blind- 
tarm, som ofta är större än magen. Lefvern är temligen stor 
och djupt flikig. Gallblåsa saknas ofta. Magspottkörteln är stor. 
Stora hjernans hemispherer äro utan vindningar (gyri), men de 
betäcka till större delen mellanhjernan. Lilla hjernan är i all- 
mänhet proportionsvis ovanligt stor. Sinnesorganerna äro mera 
utbildade än hos föregående ordning. Könsorganerna äro sär- 
deles utvecklade, och fortplantningsförmågan stor, så att man 
någon gäng (hos haren) t. o. m. funnit exempel på så kallad 
superfoetation, eller på en ny conception medan honan ännu 
var hafvande genom en föregående. Testes äro temporärt te- 
sticonda. Sädesblåsor, och ofta äfven bisädesblåsor förefinnas. 
Honan har vanligen täerus delad i 2me skilda fruktbehållare, 
som mynna livardera särskildt i vagina, eller ock är uterus 
stundom hicorniSy med 2:ne mycket långa horn. 
Genom den lilla skifformiga placenta, den starka utveck- 
lingen af framtänderna, och den allmänna kroppsformen m. m. 
visa gnagarne den närmaste frändskapen med föregående ord- 
ning. Med snabeldjuren öfverensstämma de uti den starka utveck- 
lingen af framtänderna och mellankäksbenen , och i detta afse- 
ende visa de äfven analogi med vissa former af andra grupper, 
t. ex. med Chiromys bland halfaporna, och Fhascolomys bland 
pungdjuren. Men för öfrigt visar sig denna ordning vara sär- 
deles skarpt begränsad. 
Den är den artrikaste ordningen inom däggdjursklassen, så att 
den med hänsyn till artantalet omfattar nära tredjedelen af hela 
denna klass, eller omkring 700 arter. Kepresentanter för den- 
samma förekomma i nästan alla trakter af jorden, såväl i de 
varma som i de tempererade och kalla zonerna, såväl i eqva- 
torial- som polartrakterna, i skogar och på öppna fält och 
öknar, i djupa dalar och på de högsta berg, ända till grann- 
skapet af den ständiga snön. Såsom exempel på deras härdig- 
het må anföras, att våra vanliga husråttor, såväl den stora som 
den lilla, hvilka ofrivilligt blifvit öfverflyttade till nästan alla 
trakter af jorden, kunna trotsa alla de svårigheter, hvarmed en 
steril och hård natur och oafbrutna förföljelser af menniskor 
och djur hota deras existens. Darwin fann på Östra Falklands- 
Ön båda arterna, t. o. m. på smärre klippöar långt skilda från 
menniskors boningar, och på höjden af en liten stenig och torr 
