252 
baktill framom acctabuki/u med eii stark knöl, spina del. 
Tuhercuhmi ihopectinceum är tydligt. Sittbenet är baktill af- 
rundadt, utan tydlig sittknöl. Foramen obttiratorium är stort. 
— Lårbenet är något hoptryckt samt litet kortare än under- 
benet. Dess halfsphaeriska ledhufvud sitter på en lång, uppåt 
och inåt riktad hals. Trochanter major står något högre upp 
än ledhufvudet , och trochanter minor är starkt utstående. Från 
yttre sidan af trochanter major sträcker sig ned till nära midten 
af benets yttre sida en crista glutcea, som å sin midt, isyn- 
nerhet hos mössen, är sä starkt utstående, att den här närmar 
sig egenskapen af en trochanter 3:tius. — Af underbenets båda 
ben är skenbenet (tihia) mycket större än vadbenet (fibula). 
Den öfre trekantiga delen af det förra är något bågböjd framåt, 
och har der framtill en skarp och lång crista tihice, och på 
dess bakre sida äro 2 me temligen höga och skarpa linece obli- 
quce. Vadbenet, som ungefär med sin nedre V.i är så sam- 
mansmält med skenbenet, att gränsen dem emellan försvunnit 
samt äfven med den öfre, tjockare och krokformiga ändan är 
fastvuxet med detsamma, har sitt läge bakom det, och är, 
med nämnde undantag, skildt från det genom ett stort aflångt 
mellanrum. — Tarsens ben äro 8, derigenom att den å inre 
sidan mellan astragalus, calcaneus och os cuneiforme limum 
har ett öfvertaligt ben, hvilket dock stundom sammanväxer med 
innertåns metatarsalben. 
Tänderna. Öfverkäken: Fram tänderna hafva sin främre 
sida gulbrun och slät, stundom plattad och stundom konvex, 
och merendels både utåt och inåt begränsad af en temligen 
skarp kant. De äro tjockare, kortare och starkare böjda än de 
undre D:o. Den lista kindtanden, som är den största, har kro- 
nan något kortare än kronorna af de båda andra tillsammantagna. 
Å unga individer, isynnerhet af de mindre arterna, företer dess 
krona 8 spetsiga knölar, af hvilka 3:ne vid yttre kanten , 3me 
långsåt midten, och 2me vid inre kanten. Hos äldre individer 
med afnött krona företer denna 2:ne från yttre sidan uti den- 
tinen djupt ingående, böjda och slingriga eller vågformiga 
emalj veck, samt, då tandraden betraktas framifrån, 3:ne långs- 
gående rader at mer eller mindre upphöjda kanter af emaljen, 
af hvilka den vid inre kanten i allmänhet är den högsta. Då 
tandkronan är ännu mera sliten, äro dess emalj veck halfmån- 
1) Hos unga individer är gränsen dem emellan nedtill tydlig. 
