203 
Mus sylvaticns, LiNNÉ: Fauna Svecica, pag. 12. — 1761. 
„ „ Pallas: Novaa species Quadrupedum e Gliriura ordine, 
pag. 94. — 1778. 
„ „ A. J. Eetzius: FauiiJE Svecicje pars Iniia, pag. 36. — 
1800. 
„ S. Nilsson: Skandinavisk Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. 
pag. 346. - 1847. 
„ „ J. H. Blasius: Naturgeschichte der Säugethiere Deutsch- 
lands, pag. 322. — 1857. 
„ „ A. E. Holmgren: Skandinaviens Däggdjur, pag. 249. — 
1865. 
„ „ L. J. Fitzinger: Versuch einer natmiichen Anordnung der 
Nagethiere (Uodentia); Sitzungsberichte der Kaiserl. Akad. 
der Wissensch. zu Wien, mathem. -naturwissensch. Classe. 
Bd. 56, l:e Abtheil. pag. 69. — 1867. 
„ „ V. Fatio: Faune des Vertébrés de la Suisse, vol. I, pag. 
210. - 1869. 
Anm. Uti "Den danske Stats og Norges Pattedyr" har Melchior ^) 
såsom särskilda arter upptagit 2:ne former af skogsmusen, med följande 
namn och karakterer 2) : 1. ^Mus flavicollis — Hälen af Kroppens Lsengde; 
Örene 6—7'* höie; guult Baand over Brystet; Störreisen 3^6— 4 72"- — 2. 
^'Mus sylvaticus — Hälen 7io af Kroppens Lsengde; Orene 572'" höie; 
intet guult Baand over Brystet; Störreisen 3— 37i2''-" Dessa 2:ne former 
hafva sedermera af E. Erslev ^) återupptagits såsom distinkta arter, med 
det tillägg, att hos "ilf. flavicollis er Bagfodens Lsengde kortere än Af- 
standen fra Snuden til Öret ; hos M. sylvaticus — denne Afstand samt att 
man träffar gamla individer af bådadera. Sednare författare hafva i all- 
mänhet, och såsom det synes med rätta, förenat dessa former under en 
art. Såsom vi redan hafva yttrat, är svansens längd, enligt vår erfaren- 
het, mycket föränderlig både hos skogsmusen och husmusen, och den kan 
hos oss ej sällan af husmusen en varietet med skarp gräns mellan öfre och 
undre kroppssidornas färg. Vi hafva erhållit skogsmöss, som haft svansen 
ej blott lika lång som kroppen, utan ofta t. o. m. längre än den, och enligt 
vår erfarenhet har husmusen den ofta kortare än kroppen. Den bästa ka- 
rakteren är utan tvifvel den , som lemnas af interparietalbenet. Hos ungarne, 
som äfven genom den kortare nosen mest närma sig till Mus musculus, 
är interparietalbenet ej så starkt tillspetsadt å sidorna, som hos de full- 
vuxna, men benet har dock äfven hos dem sin karakteristiska form. Un- 
garna hafva äfven bakfötterna proportionsvis kortare än hos de fullvuxna. 
1) Pag. 99 & 102. - 1834. 
2) Karaktererna äro här återgifna sådana de blifvit framställda af 
E. Erslev. De för båda formerna gemensamma, af Melchior gifna , hafva 
blifvit uteslutna. 
3) Forhandlinger ved de Skandinaviske Naturforskeres 5:te Möde i 
Kjöbenhavn 1847, pag. 944 (tr. 1849). 
18 
