312 
De till detta slägte hörande sorkarne vilja vi kalla lemlar, i 
derföre att den typiska, längst kända arten af slägtet, Myodes '•■ 
lemmus, i Qelltrakterna i Sverige ofta benämnes Lemmel eller 
Lemming, och i Norge vanligen kallas Leman, plur. Lemsen; 
hvaraf det latinska namnet Lemmus bildades af Olaus Magnus 
redan 1555. 
Deras kroppsform är särdeles undersätsig och klumpig , med 
jemförelsevis stort hiifvud, och korta extremiteter, af hvilka de 
bakre vanligen äro föga längre än de främre. Den trubbiga nosen 
är hårbevuxen, och endast kanterna af näsborrarne äro nakna. 
Öfverläppen är framtill djupt klufven. Ögon och öron äro min- 
dre än hos föregående slägte, och de sednare äro mera hårbe- 
vuxna, samt helt och hållet dolda i den yfviga hårfällen. De 
äro af en rundad form, och deras antitragus är föga eller icke 
framstående. Framfötternas rudimentära tumme har en hop- 
tryckt och afhuggen nagel. Framfötterna äro vanligen bildade 
för gräfning, och utrustade med större klor än bakfötterna, 
men dessa klor äro dock icke vid spetsen tvåklufna. Fotsu- i 
lorna på både främre och bakre fötterna äro mer eller mindre | 
hårbevuxna. Svansen är jemntjock och täthårig samt mycket 
kort , så att den ej räcker till klospetsarne å de bakåt utsträckta 
fötterna, samt är icke eller knappast längre än hälften af huf- 
vudets längd. Dess hårbetäckning döljer dess hudringar. 
Skelettet. Graniet: Det liknar för det mesta detsamma 
af föregående slägte, men är bredare samt mera nedplattadt, 
och med mera utstående och å midten bredare kindbågar. Hjern- 
kapseln, betraktad ofvanifrån, är nästan fyrkantig, derigenom 
att den kant af fjällbenet, som bidrager till att baktill be- 
gränsa ögonhålan, är starkt utstående. Det hål, som förefin- 
nes i bakre delen af os sqiiamosum, är litet, och upptager ej 
hälften af afståndet mellan detta bens processus zygomaticus och 
nackekammen. Bulles ossece äro nära intill de bakersta kind- 
tänderna, och fossce pteryyoidece äro derföre korta. Pannbenen 
äro å sidorna starkt inknipna, och hos äldre individer finnes 
å deras midt en långsgående köl. Gombenens fria kant är be- 
lägen ungefär midt för främre delarne af de bakersta kindtän- 
derna, och de båda djupa gropar, som förefinnas vid denna 
kant, sträcka sig ofvan densamma, så att den perpendiculära 
delen af gombenet , som gränsar intill processus pterygokleus , 
utgår från gombenets öfre sida. Gomhvalfvet är betydligt bre- 
