323 
D:o. Of van är den svart på nosen , pannan , nacken och fram- 
ryggen , och rostgul på bakre ryggen , och under är den bleJcare 
rostgul. Craniet har hjernshålen nästan fyrkantig^ och unge- 
fär lika bred som lång. Interparietalbenet är nästan redan- 
gulärt ^ med tvära ^ eller konkava sidokanter, och med vinkeln 
i midten af främre kanten ej långt framskjutande. Kindbå- 
gar ne äro å midten mycket breda , och med en bugt i of re kan- 
ten framtill 
Mus cauda abrupta, coipore fulvo nigro maculato. — Linné: Kongl. Sven- 
ska Vetensk. Akad:s Handl, vol. I, 1740, pag. 320. 
- 1743. 
Mus Lemmus, Linné: Fauna Svecica, editio 2:da, pag. 11. — 1761. 
Marmota lemmus, C. P. Thunberg: Beskrifning på Svenske Djur, pag. 
30. - 1798. 
Mus Lemmus, A. J. Eetzius: Faunae Svecicaj Pars l:raa, pag. 38. 
- 1800. 
Lemmus borealis, S. Nilsson: Skand. Fauna, Däggande Djuren, l:sta 
uppl. pag. 185. — 1820. 
Myodes Lemmus, Keyserling & Blasius: Die Wirbelthiere Europa's, 
pag. 33. — 1840. 
Lemmus Norvegicus, S. Nilsson: Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppL 
pag. 374. - 1847. 
Myodes lemmus j A. E. Holmgren: Skandinaviens Däggdjur, pag. 266. 
- 1865. 
Beskr. 9? som ej är alldeles fullvuxen, förvarad i sprit. 
Längd af kroppen från spetsen af nosen till svansroten é^io 
tum eller 129 millim. L. af hufvudet nära 17io eller 35 
mill. L. af örat från basen af yttre kanten Vio ^- eller 9 mill. 
Bakfoten från hälen till de mellersta klospetsarne nära Vio ^• 
eller 20 mill. D:o D:o till dessa klors bas nära ^/^^ t. eller 17 
1) Myodes ohensis, Brants, som af Pallas ansågs såsom varietet af 
samma art, som M. lemmus, men som Brants, v. Middendorfp m. fl. 
sedermera ansett såsom en sjelfständig art, synes nästan endast genom 
yttre karakterer ("hauptsächlig nur dem Felle nach," v. Midd.) skilja sig 
från den sednare. Den saknar den svarta fläcken på frararyggen, och har 
i sommardrägten i dess ställe der långs midten ett svart streck, och den 
rostgulaktiga färgen är mera dunkel; och undre sidan är gulhvit. Cranie- 
formen och tandbyggnaden äro de samma. — Den har sin vestra gräns vid 
Hvita Hafvet, och förekommer derifrån genom de nordligaste delarne af 
Europeiska Eyssland, norra Sibirien och Kamtschatka och de nordligare 
delarne af N. Amerika. 
