328 
ifrån de utgått, emedan den vanligen flera år efter utvandringen 
helt och hållet saknar dem. Man har antecknat många dylika 
utvandringar. De sydligaste trakterna hos oss för desamma 
äro norra Wermland, och här lära de, enligt hvad som anföres 
i Skandinavisk Fauna, högst sällan inträffa. Under November 
år 1868 lemnade våra tidningar underrättelse om en sådan 
utvandring, som inträffat i norra Wermland, och fortgått i syd- 
lig riktning, men dock icke sträckt sig till södra delarne af 
denna provins. Med afseende på den verkande orsaken till de- 
ras vandringar från de af dem bebodda fjelltrakterna anföres af 
Högström den förmodan, att de hafva en förkänning af att den 
annalkande vintern blir ovanligt sträng, och att de tillfölje 
deraf hotas att dö af köld och hunger, emedan han flera gån- 
ger iakttagit, att efter dessa utvandringar, hvilka inträffat un- 
der hösten, följt ovanligt stränga vintrar. Pallas-) anser den 
af Högström anförda åsigten såsom särdeles beaktansvärd, men 
är dock böjd för att antaga, att den egentliga driffjädern till 
dessa vandringar är brist på föda. Då de alltid visa sig myc- 
ket talrika på den trakt, hvarifrån de utvandra, innan utvan- 
dringen äger rum, och denna deras stigande talrikhet naturligt- 
vis slutligen kan hafva till följd brist på tillräcklig föda, synes 
det, enligt hvad vi redan ofvan yttrat , som denna sednare åsig- 
ten skulle komma sanningen närmast. I de trakter, der de 
genomvandra, anställa de ofta stor förödelse, ehuru de endast 
anfalla vegetabilier. De vandrande skarorna åtföljas af talrika 
roffoglar, isynnerhet uggleartade, och äfven af en del rofdjur. 
De äro mycket ilskna, och sätta sig ofta till motvärn, då 
de angripas, samt gifva dervid ifrån sig ett fräsande och skäl- 
lande läte, som är särdeles egendomligt; och om man då 
räcker en käpp åt dem, bita de sig så fast vid den, att de 
blifva hängande, och kunna sålunda lyftas upp från marken. 
Liksom de andra sorkarne yngla de säkerligen flera eller åt- 
minstone ett par gånger h varje år. Man träffar små ungar un- 
der början af sommaren , och enligt äldre uppgifter händer 
det ofta, att de yngla under sina vandringar under hösten, 
1) Se t. ex. tidn. Nya Dagl. Allehanda i Stockh. N:o 259 för år 1868. 
2) Novae Species Quadrupedum e Glirium ordiiie, pag. 188 & 189. 
3) I början af Juni hafva vi funnit sådana ungar på fjellen vid Gud- 
brandsdalen i Norge. 
