406 
Kurland, och öfver hufviid ned till 52 :dra nordliga breddgraden. 
För öfrigt förekommer han inom Sibirien från Ural till Ochot- 
ska Hafvet, och i söder till Altai. Norrut går han ej längre 
än skogen sträcker sig , och i Nordost skall han hafva sin gräns 
vid floden Lena, och således icke förekomma i Kamtschatka, 
enligt Pallas och J. F. Bkandt. 
Liksom ekorren, tillhör han skogstrakterna, och håller sig 
såväl i barrskog som i björkskog, enligt Pallas isynnerhet i 
gles björkskog. Han har sitt bo i hål i träden , och ligger der 
dold under dagen, samt kommer icke ut, för att söka efter sin 
föda, förr än under skymningen. Under vintern ligger han för det 
mesta stilla i sitt bo , och lefver af det förråd , som han för detta 
behof insamlat. Han ligger icke i dvala, och kommer ut, då 
mildare väderlek inträffar. Han lefver företrädesvis af vegetabilier, 
isynnerhet af knoppar och unga skott af björk och barrträd. 
Hans träck skall deraf blifva så resinös, att den lätt brinner. 
Den finnes i mängd vid foten af de träd, der de hafva sina 
bon, och uppenbarar således dessas närvaro. På marken röra 
de sig särdeles oskickligt, och hoppa med upprest svans, men 
på trädens stammar och grenar springa de med stor snabbhet. 
Med tillhjelp af sina patagier kunna de segla genom luften från 
ett träd till ett annat, som är 20 famnar eller mera aflägset. 
De uppstiga först till toppen af det träd, hvarifrån de kasta 
sig , och skrida med tillhjelp af sina utsträckta extremiteter och 
utspända patagier genom luften i sned riktning nedåt emot 
midten af det träd , der de vilja stanna. De rikta sin fart med 
svansen. Med sina krökta och skarpa klor klamra de sig lätt 
fast. De lefva enslige, aldrig i flock, och under parningstiden 
parvis. De föda 2—4 nakna och blinda ungar (Pallas). Enligt 
C. Lundahl blifva ungarne icke så tama, som ekorrens. 
Enligt uppgift af A. J. Ketzius uti hans Faunae Suecicaä pars l:ma, 
pag. 52, blef ett individ af Eandiga Jordekorren (Tamias pallasii) i slutet 
af förra seklet af Assessor Blom taget i Dalarne, och öfverlemnadt till 
Kongl. Vetenskaps Akademiens i Stockholm zoologiska museum. Ehuru den 
aldrig sedan dess hos oss blifvit anträffad, och sannolikt icke förekommer 
inom Sverige eller Norge , vilja vi dock med anledning af det en gång hos 
oss gjorda fyndet här helt kort anföra dess kännetecken. 
Slägtet Tamias, Illiger. 1811. 
Uti kroppsformen afvika de från slägtet Sciurus genom något kortare 
extremiteter, och tunnare svans- För öfrigt hafva de stora kindpåsar, som 
