411 
som föra deras tillvaro tillbaka åtminstone till den pliocena af- 
delningen af tertiärformationen För närvarande äro de ut- 
bredda i alla trakter, såväl i skogstrakter som på öppna fält, 
och såväl på höga berg, t. o. m. ofvan skogsregionen, som i 
låglandet på odlade fält, eller stepper och sandöknar, blott der 
finnes någon vegetation, hvaraf de kunna hemta sin näring. 
De lefva nemligen uteslutande af vegetabilier. De äro i all- 
mänhet sriabba i sitt lopp, och den starka utvecklingen af de 
bakre extrem iteter na utvisar, att de äro utrustade med förmågan 
att taga långa språng. De stora öronen antyda en fin hörsel, 
och de stora ögonen, att de kunna se under aftnarne och nät- 
terna. Den rymliga näskaviteten och de stora näsmusslorna 
antyda fin lukt. De lefva ej i egentlig monogami , samt äro mycket 
propagativa, och yngla flera gånger under året, och man har 
bland dem t. o. m. exempel på s. k. superfoetation, eller af en 
ny conception medan de ännu voro hafvande. 
I. Slägtet Lepus, Linné. 1758. 
Såsom enda slägtet, har det samma karakterer, som famil- 
jen. Vi vilja endast något närmare redogöra för dess 
Skelett. Oraniet: Det är något hoptryckt, d. v. s. hjern- 
kapselns och nosens höjd är något större än deras bredd. Då 
det betraktas ofvanifrån, är det af en långsträckt, elliptisk form, 
med nosen, såsom vanligt, smalare än den bakre delen, och 
med kindbågarne utgörande de mest utstående sidodelarne. Då 
det betraktas från sidan, bildar dess öfre profilkontur en båge, 
som är starkast böjd baktill, der nackbenets öfre del utgör det 
längst bakåt utskjutande partiet. Vid pannan afbrytes nämnde 
kontur genom de här högre uppstående postorbitalutskotten. 
Nackbenets basilardel är bred, och genom en permanent sutur 
skild från bakre kilbenets kropp. Sidodelarne hafva tydliga och 
temligen långa paramastoidutskott, och vid spetsen af dessa är 
ett litet, tillspetsadt och tvåledadt ben fästadt (grilfelben?). Of- 
vanför hvardera ledknappen är en djup grop. Nackbenets öfre 
del har en skarp och mer eller mindre hög vertical crista occipi- 
talis , och den är till större delen utbredd på öfre delen af hjern- 
2) Slägtet PaJceolagus, funnet i N. Amerika, tillhör den miocena af- 
dehiingen. 
