418 
Underslägtet Lepus (sensu strictiori). 
Se ofvan! 
1. Lepus timidus, Linné. 
Noräharcn. 
Öronen från pannan föga eller icke längre än Imfviidet. 
Svansen utan hären räcJcer iche Ull hiäleden, då hahre extre- 
miteten utsträclces, och är antingen helt och hållet hvit, eller 
med ett gråaktigt långsgående streck ofvan. Näsbenens största 
bredd innehålles icke 2:ne gånger i deras längd. Ben l.sta öfre 
kindtanden har 3:ne tydliga ingående emaljbugter^ nemligen 1 
i den inre^ och 2:ne i den främre kanten. 
Lepus timidus, Linné: Systema Naturae, edit. X:ina, pag. 57. — 1758. 
„ „ Idem: Fauna Svecica, edit. ILda, pag. 9. N:o 25— 1761. 
„ variahilis , Pallas: Novae Species Quadrupedum e Glirium ordine, 
pag. 2. — 1778. 
„ timidus, C. P. Thunberg: Beskrifning på Svenske Djur, pag. 38. 
- 1798. 
„ ,, A. J. Eetzius: Faunae Suecicse pars I:ma pag. 31. — 
1800. 
„ variabilis, Pallas: Zoographia KossoAsiatica, vol. 1, pag. 145. — 
1811. 
borealis, S. Nilsson: Skandinavisk Fauna, Däggande Djuren, l:sta 
uppl. pag. 211. - 1820. 
,, variabilis, Idem: Illuminerade figurer till Skandinaviens Fauna, 6:te 
haft. pl. 16; 7:de haft. pl. 19 & 22. - 1832. 
,, „ C. U. Ekström: Tidskrift för Jägare och Naturforskare, 
1834, pag. 977, med 3:ne plancher. 
„ canescens, S. Nilsson: Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. pag, 
429. - 1847. 
„ borealis, Idem: ibm, pag. 440. — 1847. 
„ timidus, W. Liljeborg: Kongl. Vetenskaps Akademiens i Stockh. 
Handl. 1850, pag. 267. - 1851. • 
„ variahilis, J. H. Blasius: Naturgeschichte der Säugethiere I^^sch- 
lands, pag. 420. - 1857. M 
„ timidus, A. E Holmgren: Skandinaviens Däggdjur, pag. 2iL^, med 
figurer. — 1865. 
„ variabilvi, V. Fatio: Faune des Vertébrés de la Suisse, Histoire 
Naturelie des Mammiféres, pag. 251. — 1869. 
Anm. Allt sedan Erxleben (Mammalia, 1777), Gmelin (Systema Na- 
turae, edit. XIILma, 1788), Schreber (die Säugthiere , 1792) och Pallas 
(Zoographia KossoAsiatica, 1811), begingo det felet, att på den i mellersta 
