433 
af Upsala hafva vi träffat bådadera såväl på öppna fält som i 
skogsmark. Under alla årstider söker nordharen naturligtvis 
sådana ställen, der han har tillgång på föda: dels sädesåkrar, 
kåltäppor, ängsmarker och sätervallar, och dels beteshagar och 
buskmarker, samt sådana skogstrakter, hvarest finnes tillgång 
på buskar och träd af löfskog, isynnerhet asp, hvars bark för 
honom under vintern utgör en älsklingsföda. Han afgnager dock 
i allmänhet (enligt hvad vi erfarit, och enligt hvad jägare för- 
säkrat oss) icke barken af på rot stående buskar eller ungträd 
af asp, utan söker sådana ställen, der af huggna grenar eller 
toppar af detta trädslag ligga Under vintern uppsöker han 
äfven gerna rågåkrarne, der sådana förefinnas, för att äta råg- 
brodden. Hans föda består uteslutande af vegetabilier. Under 
hösten och vintern ändrar han stundom vistelseorter, ehuru han 
vanligen icke företager långa utvandringar. De som under som- 
maren förekomma på högre liggande bergstrakter vandra icke 
sällan under vintern ned till lägre liggande skogstrakter eller 
slättmarker. 1 afseende på nordharens förekomst inom Norge 
och harjagten derstädes hänvisa vi till hvad J. B. Barth derom 
anfört i sin af handling: "Hvarjehanda om haren och harjagten 
i Norge ," uti Svenska Jägareförbundets Nya Tidskrift -). Be- 
träffande haren och harjagten hos oss hänvisa vi till hvad C. U. 
1) Denna omständighet har gifvit anledning till en i detta afseende 
särdeles betecknande harjagt, som idkades i nordöstra Skåne åtminstone för 
30—40 år sedan, och som benämndes med "att skjuta hare för hamling." 
Vid de tillfällen, då vinternätterna voro ljusa, och spårsnö förefanns, bru- 
kade man hugga ned en del grenar af en asp , och kallade detta att hamla 
aspen. Dessa grenar uppsöktes snart med begärlighet af hararne, hvilket 
visade sig genom barkens afgnagning, och hararnes spår i snön deromkring. 
Sedan jägaren iakttagit detta, satte han sig under aftonen på post, be- 
väpnad med sitt gevär, uti ett närstående eller i samma träd, och invän- 
tade hararnes ankomst till de "nedhamlade" grenarne, för att, när detta 
skedde, strax skjuta dem. Då hararne i trakten voro talrika, kunde på 
detta sätt flera sådana erhållas under en natt. De, som idkade denna 
jagt, voro vanligen torpare, som icke hade någon jagthund. Såsom en- 
formig och något väl kylig vann denna jagt inga insteg hos egentliga jä- 
gare. Om hararne hade brukat att äta barken af på rot stående telningar 
eller buskar, skulle de icke hafva fästat så stort afseende på de nedhuggna 
grenarne. Att de dock stundom afgnaga barken af unga på rot stående 
träd, bevisas deraf, att C. U. Ekström sjelf sett, liuruledes en hare på 
en natt uti en trädskola på ett sådant sätt förstört 74 unga fruktträd. 
2) 6:te årgången (1868) pag. 65. 
