434 
Ekström derom anför i Tidskrift för Jägare och Naturforskare 
1834 sid. 977 och 1057. 
Nordharen , eller haren , såsom han hos oss vanligen kallas , 
är ett skyggt djur, som merendels håller sig stilla och dold om 
dagen, under buskar, i diken, eller djupa fåror å plöjda åkrar, 
mellan stenar, o. a. d., och som är i rörelse under aftnarne och 
nätterna, för att söka sin föda, förrätta sin parning, m. m. 
Vanligen sätter han sig dock i rörelse emot aftonen innan det 
ännu blifvit skumt, och är ofta i rörelse ännu under morgonen 
innan solens uppgång. Under parningstiderna får man dock 
stundom se honom i rörelse midt på dagen. Unghararne äro 
vanligen tidigare innan aftonen i rörelse, än de gamla. Nord- 
harens lopp är hoppande och snabbt; och detta är merendels 
hans enda utväg att rädda sig från sina förföljare. Då han 
märker någon fara , trycker han sig hårdt till marken , för att 
dölja sig, och man kan då ofta komma honom helt nära innan 
han springer upp ; eller ock springer han undan i god tid. Un- 
der hösten och vintern före medlet af .Tanuari händer vanligen 
det förra, och längre fram på vintern det sednare. Då han 
vill sätta sig till hvila för dagen, tager han i allmänhet ett 
långt sidosprång, eller så kalladt afsprång, och derefter några 
andra långa språng till det ställe, som han åt sig utsett, för 
att derigenom förvilla sina förföljare. Han ådagalägger häri- 
genom en icke obetydlig grad af slughet. Han gör detta stun- 
dom i ännu högre grad, då han, för att förvilla de förföl- 
jande jagthundarne , springer upp på ett lutande träd, eller en 
hög sten, eller kastar sig ut i en ström och simmar öfver den, 
eller ock söker upp en banad väg. Han kan, då han fångas 
såsom ung, blifva ganska tam. För att ådagalägga sina affek- 
ter, brukar han stundom trumma med framfötterna, såsom det 
kallas , d. v. s. slå med dem med nästan vibrerande hastighet på 
något fast föremål, eller på marken, så att det höres temligen 
starkt. Hans stora ögon gifva honom förmågan att se väl un- 
der skymningen och natten, men äro icke lika lämpliga för ett 
intensivare dagsljus, och detta gör att nordharen, åtminstone 
stundom, icke har synnerligen skarp syn under dagen. Det hän- 
der derföre ofta under harjagter, att han springer alldeles in 
på jägaren, blott denne står orörligt stilla, äfven om jägaren 
icke är dold. Hans hörsel och lukt äro fina. 
