440 
150 ä 200 stycken Uti sina rörelser skall han, enligt C. Beck- 
Friis, hafva någon likhet med kaninen, och skall icke kunna 
springa så fort, som nordharen. Detta öfverensstämmer väl der- 
med, att han har något kortare bakre fötter, h vilka hos kaninen 
äro ännu kortare. Beck-Friis förmodar derföre, — och såsom 
det synes, med rätta — att de förut misslyckade försöken med 
den tyske ("seeländska") harens inplantering hos oss hafva sin 
grund deri , att han blifvit utrotad af räfvar, som sannolikt lätt 
springa fatt honom. Tyske haren skall vara mera hårdskjuten 
än nordharen. Samme författare yttrar, sedan han förut talat 
om nordharens ringa förökning på Hven: "Deremot tyckes den 
blandade eller skandinaviska racen hafva god trefnad. Att en 
sådan uppstått, har man skäl att antaga. Vid jagten den 17 
och 18 sistlidne November sågos nemligen många harar, hvilka 
hade de seeländskes storlek och skapnad, men hvilka, liksom 
våra svenske i allmänhet, voro antingen alldeles eller partielt 
silfvergrå. Möjligt är dock, att denna färgförändring är bero- 
ende endast af klimatet , ej af raceblandning." På grund af hvad 
ofvan blifvit anfördt, antaga vi för afgjordt, att det sednare är 
det rätta, och att der på Hven, liksom stundom på Seland, och 
i Ryssland , uppkommit en varietet af tyske haren , som är öfver- 
ensstämmande med Nilssons Lepus medkis, och Blasii Lep. 
aquiloniiis. Ehuru man uppgifvit, att den tyske haren under 
jagten med stöfvare skall göra längre bugter, och aflägsna sig 
längre från hundarne än nordharen, är det sannolikt, att mot- 
satsen äger rum, på grund af den af Beck-Friis gjorda iaktta- 
gelsen, att den sednare har ett snabbare lopp. Enligt S. Nilsson 
skall den förr hafva varit iakttagen i det sydligaste Skåne; och 
Nilsson förmodar, att den der lefvat qvar sedan den tiden, då 
vildsvinet , bisonoxen , tyska flodsköldpaddan och andra djur, som 
Skåne då hade gemensamma med Tj^skland, der förekommo. 
Oss synes det sannolikast, att de individer, som möjligen blifvit 
iakttagne i södra Skåne, varit sådane, som under stränga vintrar 
på isen förirrat sig ditöfver från Danmark, och att de sedermera 
blifvit utrotade dels af jägare och dels af räfvar. Den tyske 
2) På nämnde ö funnos äfven några nordharar, men deras antal var 
högst ringa, och beräknades i förhållande till det af tyske haren såsom 1 
till 30. Den tyske haren har således der förökat sig i mycket starkare grad 
än nordharen. 
